source: hitdarderut-haaretz

source_format: html

domain: commentary

html_raw:
<!DOCTYPE html><meta charset="utf-8"><meta name="viewport" content="width=device-width, initial-scale=1.0"><title>על מוסר פוליטי (א'): מדוע השמאל תמיד כושל והימין תמיד טיפש? - אקטואליה אלטרנטיבית - התדרדרות הארץ</title><link rel="icon" type="image/png" href="favicon-192x192.png" sizes="192x192"><link rel="apple-touch-icon" sizes="180x180" href="apple-touch-icon-180x180.png"><link rel="canonical" href="https://hitdarderut-haaretz.org/actualia38" /><meta property="og:image" content="https://degeneration-of-nation.org/img/ethicstupid.jpg" /><link rel="license" href="https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/"><link rel="stylesheet" href="styles.css"><link rel="stylesheet" href="column.css"><link rel="stylesheet" href="article.css">
התדרדרות הארץ

על מוסר פוליטי (א'): מדוע השמאל תמיד כושל והימין תמיד טיפש?

השמאל והימין צודקים כמעט תמיד באבחנותיהם על המציאות: הפלסטינים מסכנים, הפלסטינים מסוכנים, העניים מסכנים, העניים מתמסכנים, החיות מסכנות, כדור הארץ בסכנה, אונס זה נורא, רצח זה זוועה, הפושעים מסוכנים, הפושעים מסכנים, הקפיטליזם מצליח, הקפיטליזם כושל. כל צד משקיע אנרגיה (והתרגשות!) רבה בהדגשת אבחנותיו הטריביאליות, אך הכשל נמצא במקום אחר: בגזירת הפתרונות הפשטנית, שאיננה מבינה את קיומם של מעגלי משוב במערכות כאוטיות, ומנותקת מהפתרון הפוליטי היחיד שעבד ב-500 השנים האחרונות

מאת: הלחי השלישית

"לא תסור מן הדבר אשר יגידו לך ימין ושמאל" - רש"י: אפילו אומר לך על ימין שהוא שמאל ועל שמאל שהוא ימין  (מקור)

כדור הארץ מתחמם. כדור הארץ מתחמם. אתם לא שמים לב שכדור הארץ מתחמם? אם כדור הארץ ימשיך להתחמם כדור הארץ יהיה רותח. אתם לא מבינים שחייבים לעצור את התחממות כדור הארץ לפני שיהיה רותח? המסקנה: המוסר קובע שחייבים לעצור את ההתחממות ב-(דרכים טריביאליות, לא כלכליות, מנוגדות להתנהגות סוכנים בתורת המשחקים, ולכן כאלה שלא קורות, ושמנוגדות לכל מה שידוע לנו על התנהגות מערכתית ושאי פעם עבד). אני מוסרי - שהרי אני נגד התחממות כדור הארץ. אתם לא מוסריים! תתביישו.

בשנים האחרונות, הודות לשינוי החוץ-תרבותי של התחממות כדור הארץ, אנחנו עדים להתעצמותו בזמן אמת של טרנד פוליטיקת שמאל חדש, ולמולו פוליטיקת ימין לעומתית. תופעה זו מאפשרת לבחון מקרוב את היווצרות הכשל הפוליטי הבסיסי שמניע את עולם האקטואליה, התודעה הציבורית והזירה הפוליטית, והופך אותם ללא רלוונטיים וחסרי אונים - לעומת הכלכלה, הטכנולוגיה ואפילו התרבות, שהפכו למנועים האמיתיים של העולם. איך הגענו למצב שבו לפעמים אפילו לתרבות יש יותר השפעה ארוכת טווח על המציאות מהפוליטיקה והזירה הציבורית?

אותו מבנה ממש של "מוסר פוליטי" יעבוד גם בנושא הצמחונות (החיות המבוייתות במצב לא סביר. מסקנה: אכילת חיות מנוגדת למוסר. פויה עליך!), או גם בנושא מצב המיעוט של ה-(מלא כאן את המיעוט האהוב עליך, או אפילו את הרוב הנשי או מעמד הביניים). מפאת חוסר עניין לציבור ולחתול, נציין רק שאת אותה סטרוקטורה של הפיכת בעיה אמיתית לבעיה מוסרית, וגזירת פתרון מוסרי (ומוסרני) פשטני ממנה, והפיכת הדיון הפוליטי לדיון מוסרי, אפשר להחיל על כמעט כל דיון ציבורי בן זמננו. המוסר הפך למנגנון של טיפשות קולקטיבית, לא בגלל שהוא זר לנו ושאנו "איננו מוסריים", אלא בגלל שהוא טבעי לנו מדי, למרות היותו קונסטרוקט מודרני למדי וכושל לחלוטין.

המוסר מציג דגם כושל לגמרי של התנהגות אנושית, בפשטנותו ובליניאריות של תוצאה-תגובה (ולכן, למשל, רואה את העולם כמנגנון של הפעלת כוחות מוסריים. אנשים עניים? תנו להם עוד כסף! פשוט, לא?), ובעיקר - המוסר לא פתר מעולם שום בעיה מציאותית ואמיתית. ועדיין ציבורים רחבים (והזירה הציבורית בכללותה) נוטים לפנות אליו במעין מנגנון אוטומטי ועצלני בנוגע לכל בעיה, והוא נדמה להם כעליון (מוסרית! עליונות ומוסריות הפכו כמעט לסינונימים) על פני כל כיוון אחר. זהו הכשל הקנטיאני, שמחבר בתודעה הנוכחית בין כוונות לתוצאות, כמו בקטגוריה פיזיקאלית של סיבה ותגובה. ואם התוצאות לא טובות, הרי שהכוונות לא היו מספיק טובות. ולכן תמיד צריך להשקיע עבודה חינוכית וריטואלית בכוונות. תתבייש לך.

מה לעשות, שברוב מוחלט של הבעיות, הכוונות טובות, הבעיות ידועות, ויש הסכמה רחבה לגביהן, ורק האמצעים כושלים לחלוטין? ואילו האמצעים שכן עובדים, שהוכיחו את עצמם מאות שנים, נעדרים לחלוטין מאופק החשיבה הציבורי, וזאת מכיוון שהם ניטרליים מבחינה מוסרית, לא מבססים את עליונותו הנרקיסיסטית של אף אחד, אינם קשורים לאינטריגות ולמאבקי כוח בקהילת הקופים, ומעטים האנשים שמבינים את דרך עבודתם (למרות שכולם נהנים מהם).

הרי מהו הפתרון האמיתי והסביר להתחממות הגלובלית (כדוגמא אחת מתהווה ופרדיגמטית)? האם באמת מישהו מאמין שנצליח לחנך את האנושות, במגוון ארצותיה, תרבויותיה וגישותיה, להפסיק לזהם, בניגוד לאינטרס הכלכלי הברור והמיידי? ובניגוד לכל מסקנה מתורת המשחקים, שבה כמעט בלתי אפשרי להעביר מערכות מרובות שחקנים משיווי משקל שבה כל אחד מקלקל מעט ומרוויח מכך, לזו ש-"בואו נהיה פתאום כולנו טובים"? האם הפתרון המוסרי הוא הגיוני?

למעשה, חסידי כדור הארץ מודעים כולם לפתרון היחיד האפשרי, אבל הם מדחיקים אותו, כי הם אינם מבינים אותו, וכל הדיון הציבורי הופך לפוליטי, לרעת העניין. את כל האנרגיות והמשאבים העצומים - הציבוריים והפרטיים - שמושקעים בחינוך, בהטפה, בסובסידיות לאנרגיות מתחדשות, במשרדים לאיכות הסביבה, במחזור, בגידול ירקות על הגג, ובכל פעולה אחרת נגד האינטרס הכלכלי (ולכן בעלת עלות עצומה), דיון ציבורי אחראי ומגזר פוליטי אפקטיבי היה צריך לנתב רק למקום אחד: העלאה של כמה סדרי גודל (נגיד פי אלף, או פי עשרת אלפים) בתקציב המחקר המדעי לטיפול בבעיות אלו, ובכלל זה מחקר בסיסי. אך כמובן שדווקא נושא זה זוכה לתשומת לב שולית בלבד בדיון הציבורי, וכתוצאה מכך בהקצאת המשאבים, שהרי אין בו כדי לבסס תביעה מוסרית, ולכן גם לא עליונות מוסרית, ולכן גם לא עליונות, ולכן גם לא תגובת נגד מהצד שעליו העליונות מתנשאת, וחוזר חלילה בחברת הפרימטים העליונים.

בכל בעיה מהותית, הכסף היה אמור להישפך לאקדמיה מהאוזניים, ולמשוך את גדולי המוחות לעסוק בבעיה (במקום לעסוק באקזיט), ועדיין העלויות היו נמוכות מכל פעולה אחרת - ויעילות ממנה. כי רק ברגע שתהיה אנרגיה ירוקה זולה יותר כלכלית מאשר אנרגיה מזהמת (והמחקר המדעי בהחלט בדרך לשם, למשל בהגדלת יעילות לוחות סולאריים ויעילות אחסון חשמל בבטריות) - אז יפסק הזיהום. לא ממניעים מוסריים, אלא כלכליים. זה פשוט יהיה יותר זול. כמו שהופסק השימוש בפחם (המנוע הראשוני של המהפכה התעשייתית), פשוט כי הנפט זול ויעיל יותר (ולכן, לא במקרה - גם פחות מזהם). וכמו שהשימוש בנפט הולך ונפסק בגלל שהגז זול ויעיל יותר (ובמקרה שאיננו מקרה - גם פחות מזהם, כי יש מתאם בין זיהום לחוסר יעילות). רק ברגע שמכונית חשמלית לא מזהמת תהיה זולה יותר ממכונית פטרול - אז אנשים יעברו למכונית לא מזהמת, ואם היא גם תהיה אוטונומית - הזיהום יקטן עוד יותר. רק ברגע שתהיה דרך לספוח פחמן ולבצע הנדסת אקלים יעילה וזולה - אז יופחת אפקט החממה באטמוספירה, והאדם יעבור לשלוט במזג האוויר העולמי כמו שהוא שולט במזגן.

כל מי שבקיא אפילו ברמת ידע כללי במחקר המדעי יכול לציין בקלות לפחות עשרה כיוונים אפשריים שונים במדע בסיסי שיובילו אותנו לשם (למשל, הנדסה גנטית של צמחים סופחי פחמן. למשל, ננו-חומרים שיהיו סופחי פחמן יעילים). כולם מתוקצבים בקמצנות מדהימה ביחס למשמעותם, וביחס לקצב ההתקדמות שהיה יכול להיות מושג בהם אם התקצוב היה עולה בסדרי גודל - כי תקצוב מדעי איננו עונה על צורך נפשי של יהירותו של מאן דהוא. נכון, המיחזור לעולם לא יהיה אפשרות פרקטית, שמועילה לסביבה יותר מהנזק שהיא גורמת לה בבזבוז משאבים, עד שלא יבוצע אוטונומית (למשל בידי רובוטים שיאספו, ימיינו ויעבדו את כל הזבל שבעולם - כי חומרי גלם זה משתלם כלכלית!), אבל מה זה לעומת לחנך ילדים למיחזור כדי שהם יוכלו להטיף להורים. מה, לא חיובי? הם יוכלו לגדול בבגרותם להיות מטיפים מוסרניים כמונו, בדיון ציבורי אינפנטילי. זה - חינוך!

כך למשל גם בבעיית הצמחונות. ברגע שסטייק מלאכותי (שגודל למשל מתרבית. ויש עוד כיוונים רבים במחקר) יהיה יותר זול, ואולי גם בריא, אך לא פחות טעים, מסטייק אמיתי - רוב אדיר של צריכת הבשר בעולם תעבור אליו, ותעשיית הבשר החקלאית תעבור טרנספורמציה לתעשיית בשר אוטומטית באמת, פשוט כי זה יהיה יותר זול ויותר כלכלי. מי שימשיך לגדל בעלי חיים כדי לגדל בשר (שיטה כל כך לא יעילה וארכאית!) פשוט יפשוט את הרגל. אך איזה אחוז ממשאבי התנועה למען בעלי החיים מושקע בכיוון מימון המחקר הזה (שהיה יכול להאיץ אותו פלאים), לעומת כיוונים אחרים, מוסרניים? אם כל יום זה אושוויץ בשביל בעלי החיים, מדוע לא להשקיע בפיתוח מדעי-טכנולוגי של כלי הנשק שינצחו את הגרמנים, במקום לנסות לשכנע את הגרמנים שהם לא מוסריים? הרי ידוע שאין דבר שמשכנע אדם לפעולה מוסרית יותר מאשר שקוראים לו נאצי.

המשך בחלק ב': הפתרון לסכסוך, לעוני, למעמד האישה ולאידיוטיות

אקטואליה אלטרנטיבית


text:
התדרדרות הארץ

העתיד של הימין

מה מגדיר את תופעות הימין והשמאל? מהו למשל הקשר הנסתר בין עמדות השמאל בכלכלה ובביטחון, או בין נטיות הימין בכלכלה ובביטחון (כידוע - שני תחומים שונים במקצת)? ומה יקרה ביום אחרי ביבי? על העתיד הרוחני של הימין בישראל

מאת: בנימין ידיד השם

עולם הפוך ראיתי (מקור)

מהו בעצם ההבדל העקרוני בין ימין ושמאל? מה מגדיר את שלל העמדות השונות והמשונות בתחומים שונים ומשונים של הימין והשמאל כימין וכשמאל? הרי אף עמדה ספציפית איננה מגדירה את הימין והשמאל - שהרי הם מתחלפים בעמדותיהם כבלרינות (למשל, הימין תומך היום בתוכנית אוסלו-טרומפ, והשמאל תומך בסיפוח-איזרוח במדינת ארץ ישראל השלמה). אם כן, הימין והשמאל אינם מתאפיינים בעמדה מסויימת על הבמה, אלא בהעדפה לסוג מסויים של תנועה בתוכה. הימין חובב וקטורים ונגזרות שליליות, ואילו השמאל מצדו חובב וקטורים ונגזרות חיוביות. אין ימין ושמאל - יש מתודה ימנית ומתודה שמאלית ללמידה מהמציאות, והן הופכיות.

מהו וקטור שלילי ומהי למידה ימנית מהמציאות? האמונה שהמציאות מתאפיינת בנגזרות שליליות, דהיינו שפעולה בכיוון מסויים תיצור כדרך הטבע תגובה בכיוון ההפוך: חוסך שבטו שונא בנו, מי שמרחם על אכזרים סופו להתאכזר לרחמנים, הדרך לגיהנום רצופה בכוונות טובות, אין מעמידין פרנס על הציבור אלא אם כן קופה של שרצים תלויה לו מאחוריו, אסור להיות יפה-נפש ונאיבי, בא לתקן ונמצא מקלקל, השבת ההרתעה, שלום עושים עם אויבים מובסים, עונשים קשים מרתיעים פושעים, היד הנעלמה הופכת חמדנות לרווחה חברתית (ולהפך: מדיניות צדקה היא אנטי-חברתית והסעד יוצר עוני), התעשרות העשירים טובה לעניים, ההשפעה של תגובות נגד בכלכלה היא מכרעת - ולכן לפעולה מיטיבה יש לרוב השפעה הפוכה כתמריץ (ולהפך - כמובן! "להפך" זה הרעיון. דמי בטלה הם תמריץ שלילי לעבודה). בקיצור: צריך להיות קשה וקשוח ו-"רע" על מנת להיטיב, ומי שמנסה להיטיב בלהיות "טוב" הוא ה-"רע" האמיתי (בכלכלה, בחברה, במשטרה, בחינוך, בביטחון). הפעולה בכיוון אחד - והתוצאה בכיוון ההפוך.

הימין מאמין שהוא גילה סוד עמוק על המציאות, שהשמאל התמים (והמתמם, בואו לא נתמם) לא יודע. כמה קל להיות טוב ולהאמין בנגזרות חיוביות, ולנסות לעשות טוב כדי ליצור טוב ולהרגיש טובים, ולדלג בין הוקטורים החיוביים והקשת בענן - אבל המציאות היא קשה. המציאות היא הפוכה. במציאות: פיקוח על שכר דירה (שלכאורה מוריד באופן ישיר את מחירה לשוכרה) יוצר תגובות נגד בלתי צפויות (שוק שחור, הזנחה, ניצול לרעה, וכו'), שהופכות את הקערה. במציאות: ויתורים גורמים פיגועים. במציאות: יצאנו מעזה קיבלנו טילים. הלמידה השמאלנית מהמציאות, שלא מבינה את כל הרוע הזה ואת הפרדוקסליות של המציאות, ומנסה לתת להם אצבע או יד - תגרום להם לרצות את כל היד או הגוף. לכן אם ביבי הוא קופת שרצים מהלכת - זה דווקא מחזק את מנהיגותו. דווקא היא מילת מפתח. דוד הפך למשיח דווקא בגלל החטא עם בת שבע. האסתטיקה של הימין תראה במנהיג שדרכו עקומה ובעייתית מין ריאליזם הקולע לסוד המציאות שלא קיים במנהיג ישר - דהיינו תם. הפוך, גוטה. טרומפ נבחר דווקא כי הוא עקום - וצריך עקום כדי להתמודד עם העולם העקום, כי עקום על עקום זה ישר, כמו שמינוס כפול מינוס שווה פלוס (ולכן אם הנגזרת שלילית - צריך לפעול הפוך כדי להתקדם). מי שנותן חינוך ליברלי - יוצאות לו חיות אדם. ילדים צריכים משמעת - וזו האהבה האמיתית (לא הנוצרית החומלת - ולכן המזויפת). צריך הקרבה וקורבנוֹת, לא קורבנוּת ומיסכנוּת. הקשחת הלב היא החמלה האמיתית, ולא הקיטש שלכם.

הפיתול הזה בחשיבה - הוא האסתטיקה המתודית של הימין, וכשאיש הימין מפעיל אותה על המציאות, ומגלה מתוכה את סוד ההיפוך - אז הוא חש סיפוק אינטלקטואלי (זה מהלך יפה בעיניו בסוגיה!). הנה, גיליתי את הסוד מאחורי המציאות התמימה (מסתתרת מציאות הפוכה). לכן, דווקא חוסר האסתטיות של ביבי היא היפה בעיניו - והופכת לאסתטיקה ייחודית, הופכית, איזה תחמן הוא! (הכל הפוך על הפוך). איש השמאל, הדוגל באסתטיקה הפוכה, איננו מצליח להבין את המהלך הזה. מה, כתב האישום לא היה אמור לגרום להתפכחות? מה, הם לא מבינים שאם אנחנו רעים לערבים הערבים יהיו רעים אלינו (ולא להפך)? הם לא מבינים שצריך לשקם אסירים ולא להעניש ולהתנקם? רע רק יוצר עוד רע בעולם. למה לא פשוט להיות טובים? למה לא פשוט להעביר מהעשירים לעניים? למה לא פשוט להיות מוסריים? למה לא פשוט...? פשוט זו מילת מפתח (כי טוב גורם לטוב ורע גורם לרע, והנגזרת חיובית בעולם. לכן התסכול מכך שלא עובדים ישר והכול מתיישר - הוא גדול). והימין כמובן ישנא את ה-"פשטנות" של השמאל "האירופאי", ילד הפרחים (ואגב, גם האינטלקטואל השמאלי לא יוכל לקבלה, שהרי האינטלקט אוהב מורכבות, ולכן יאלץ להזריק סוד למציאות עצמה, שיסביר למה היא לא עובדת בדרך ישרה, כפי שהיתה צריכה: למה המעמד הנמוך אינו מתקומם? כיצד שוטפים את מוחנו? מדוע העם מצביע ביבי? מדוע יש בכלל ימין והשמאל לא מצליח? איך נשתלה בנו תודעה כוזבת בניגוד לאינטרסים הישירים והישרים שלנו? מדוע הימין לא משתכנע מטיעוניו הצודקים והמוסריים וההגיוניים והפשוטים של השמאל? ביקורתיות תהיה! וכו').

השמאל הרי לא יכול להתלונן שלא קם לו ביבי של השמאל, דהיינו מנהיג תחמן, מניפולטיבי, עקום עד שבלוליות וחסר עכבות, כי אכן קם לו אחד כזה. ההבדל בין גורלו של ביבי של השמאל (ברק) לבין גורלו של ביבי של הימין הוא כל ההבדל בין מי שמעריץ וקטורים שליליים והפוכים לבין מי שמאמין בוקטורים חיוביים, ישרים וטובים, שהתחכום והשקרנות מהם והלאה (כמו האווז הלבן, ביידיש גנץ, מפקד צבא הבינוניות לישראל ובעל חשיבה ישרה כסרגל). בעקבות השפעת התלמוד הבבלי, החשיבה העקמומית היא הדומיננטית גם בחוגים דתיים יהודיים (בהיפוך לנוצרי מן השורה), ומכאן הנטייה ההדרגתית והגוברת שלהם לימין, למרות שיצאו מעמדות שמאליות בהרבה, שמשקפות הרבה יותר את עמדת היהדות הקלאסית. זו לא העמדה - זו המתודה, טמבל. חרדי מזהה בתמרונים של ביבי משהו מהתוספות, שנוגע בעמקי נשמתו. עד כמה הנטייה היהודית לימין היא חזקה? ניקח למשל את ארי שביט, שטען לאחרונה שכל ישראלי שהיתה לו חברה בע"מ היה מעדיף שביבי ינהל אותה ולא גנץ. טענה כזו היא כמעט בלתי נתפסת בעולם הפרוטסטנטי, שם למשל המשקיע הטוב בעולם, וורן באפט, טוען בציטוט מפורסם ששלוש התכונות החשובות ביותר למנכ"ל הן יושרה, אינטליגנציה ואנרגיה, אבל אם חסרה לו התכונה הראשונה - שתי התכונות האחרות יהרגו אותך. במצב כזה, באפט טען, עדיף לך שיהיה טיפש ועצלן. אווז לבן.

הרעיון של נגזרת שלילית, דהיינו של ניגוד וסתירה בין האמצעי לתכלית ושל מצווה הבאה בעבירה (ולא: מצווה גוררת מצווה ועבירה גוררת עבירה), איננו אם כן תקלה מקרית. גם נפילת המנהיג הפרדוקסלי, כדוגמת ההתאסלמות של שבתי צבי, איננה מקרה ביש שסיכל את הגאולה, אלא המשך הגיוני והכרחי שלה, כי כפי שזיהה גרשם שלום, המשיחיות היא מטבעה תנועה של שאיפה אל הפרדוקס. כך בנצרות, עם השילוש שהוא אחד, האל שהוא אדם, והלחם שהוא בשר, או בשיעה עם האימאם הנעלם, או בחב"ד עם הרבי החי-המת והשכינה דווקא בתחתונים. גם ביבי מוביל את המערכת הישראלית אל מצב פרדוקסלי יותר ויותר, ככל שיתאפשר לו, במה שאיננו הסתבכות מקרית אלא הסתבכות גורלית - הסתבכות כגורל. מתודת הנגזרת השלילית מובילה לתהליכים ולמצבים היסטוריים מורכבים בהרבה מנגזרת חיובית ומשוב חיובי פשוט. כך שהשמות ימין ושמאל הם טעות היסטורית, והשמות המתאימים יותר לשני טיפוסים אידיאליים אלו הם מינוס ופלוס. והעולם השלילי, בו כל דבר פועל בניגוד לכיוונו הנראה לעין - הוא עולם מופלא ואפוף משמעות!

חשיבותו של מנהיג היא לרוב פחות בהתוויית מדיניות - ויותר בהתווית צורת חשיבה ומתודת למידה מהמציאות. כך למשל, תפיסת עולמו השלילית והמתריסה-מתקרבנת של נתניהו (שתי התנהגויות שבאות ליצור אפקט הפוך מכיוונן לכאורה) השפיעה על ישראל יותר מכל מדיניות שנקט, והפכה למתודה כוללנית - לפילוסופיה. אך כידוע לילדים גדולים, המציאות היא שילוב של וקטורים שליליים וחיוביים (ועוד בצורה פרקטלית, מורכבת לאינסוף), וכדי להגיע ליעד צריך לשלב יכולות עקומות לעקיפת מכשולים עם יכולת לנוע ישר. אדם בוגר יודע לשלב תפיסות שליליות וחיוביות כשני כלי למידה, ולשלב באישיותו גם נכלוליות וגם יושר. לעומת זאת, הצלחתם של הימין והשמאל לעצב חשיבה ותמונות עולם ולהוות שני קטבים לשדה נעוצה דווקא בהיותם אינפנטיליים. לקיחת מכשיר והפיכתו לשיטה, ולקיחת כלי חשיבה בסיסי (ואלמנטרי) והפיכתו למתודה חובקת כל, והפיכת רעיונות לאידיאולוגיה - היא הכישלון הגדול של התחום הפוליטי, שמייצר ספירה ציבורית בעלת מוגבלות קוגניטיבית קשה, שמנוגדת לכל למידה של ממש מן המציאות.

אם כן, מהו עתידו של הפרדוקס? לאן מוביל ההגיון ההיסטורי את הימין? כשמתודה שלילית מופעלת ללא איזון, והאמצעים נדמים הפוכים למטרות באופן סיסטמטי, אזי ההיפוך עצמו הופך מאמצעי למטרה, ונוצרת חשיבה פרדוקסלית. זה לא למרות הסתירה - זה בגללה. זה לא למרות קופת השרצים - זה בגלל השרצים. הניגוד הוא כבר לא בין שני שלבים (חוסך שבטו שונא בנו) - אלא בתוך הדבר עצמו (השבט הוא האהבה, והפינוק הוא התאכזרות). זהו בוודאי לא מתכון מבטיח להתמודדות עם מציאות ממשית, אך השאלה החשובה לתרבות פרדוקסלית איננה כלל התוצאה הממשית, אלא זו הדימיונית שלה עצמה, ויכולתה ליצור פרדוקס מעניין לדורות, ובקיצור: יכולתה לקיים פרדוקסים רוחניים פוריים. לפיכך על תרבות כזאת מוטל לשאול: היכן שוכנים בימינו הפרדוקסים הללו? (חי-מת, נפש-בשר או פייק-אמת זה קצת פאסה... וגם ימין-שמאל זו לא ממש הצעקה האחרונה ברומו של פרדוקס).

אסף ענברי ויהודה ויזן כתבו לאחרונה על אפסותה הרוחנית, הספרותית והאומנותית של הציונות הדתית, אך הדבר נכון לימין בכללותו. המדובר בגמדים בני ענקים. אנו זוכרים היום את התנועות המשיחיות קצרות היומין ואת משיחיהן הכושלים (כמו ישו) לא בגלל הישגיהם בממשות - אלא בגלל הישגיהן ברוח. לכן אם הימין רוצה להשאיר מורשת ימנית לדורות הבאים, עליו לסגל את המתודה הפרדוקסלית שלו לטיפול בפרדוקסים הגדולים של ימינו ובמתחים הגדולים של התרבות, ולא במתח בין ביבי לאווז הבית. אם פעם הפרדוקסים המשיחיים עסקו ברוח-חומר, למשל, הרי כיום עליהם לעסוק בוירטואלי לעומת הממשי, בפרטי לעומת הציבורי, ברשתי לעומת ההירככי, בסיבוכיות הפולינומיאלית (P) לעומת זו הלא פולינומיאלית (NP), בנשיות לעומת הגבריות, בעירום לעומת הסוד, במוח לעומת המחשב, בעתיק לעומת העתיד, ובשאר הפכים ומתחים בלתי פתורים של ימינו - שרק הפרדוקס יכול לאחד אותם לסינתזה בלתי אפשרית, בסוד ההיפוך. מכאן יוכל אולי גם לנבוע מיתוס (משיחי? קבלי? שבתאי?) חדש, ולפיכך דת פרדוקסלית חדשה, וחשוב מכך - התחדשות דתית של היהדות, שהיא זקוקה לה כמו אוויר לנשמה. אבל רק שהנביא לא יהיה ביבי - שנושא את משא מעשינו במעשיהו.

אקטואליה אלטרנטיבית

html_raw:
<!DOCTYPE html><meta charset="utf-8"><meta name="viewport" content="width=device-width, initial-scale=1.0"><title>העתיד של הימין - אקטואליה אלטרנטיבית - התדרדרות הארץ</title><link rel="icon" type="image/png" href="favicon-192x192.png" sizes="192x192"><link rel="apple-touch-icon" sizes="180x180" href="apple-touch-icon-180x180.png"><link rel="canonical" href="https://hitdarderut-haaretz.org/actualia51" /><meta property="og:image" content="https://degeneration-of-nation.org/img/upsidedown.jpg" /><link rel="license" href="https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/"><link rel="stylesheet" href="styles.css"><link rel="stylesheet" href="column.css"><link rel="stylesheet" href="article.css">
התדרדרות הארץ

העתיד של הימין

מה מגדיר את תופעות הימין והשמאל? מהו למשל הקשר הנסתר בין עמדות השמאל בכלכלה ובביטחון, או בין נטיות הימין בכלכלה ובביטחון (כידוע - שני תחומים שונים במקצת)? ומה יקרה ביום אחרי ביבי? על העתיד הרוחני של הימין בישראל

מאת: בנימין ידיד השם

עולם הפוך ראיתי  (מקור)

מהו בעצם ההבדל העקרוני בין ימין ושמאל? מה מגדיר את שלל העמדות השונות והמשונות בתחומים שונים ומשונים של הימין והשמאל כימין וכשמאל? הרי אף עמדה ספציפית איננה מגדירה את הימין והשמאל - שהרי הם מתחלפים בעמדותיהם כבלרינות (למשל, הימין תומך היום בתוכנית אוסלו-טרומפ, והשמאל תומך בסיפוח-איזרוח במדינת ארץ ישראל השלמה). אם כן, הימין והשמאל אינם מתאפיינים בעמדה מסויימת על הבמה, אלא בהעדפה לסוג מסויים של תנועה בתוכה. הימין חובב וקטורים ונגזרות שליליות, ואילו השמאל מצדו חובב וקטורים ונגזרות חיוביות. אין ימין ושמאל - יש מתודה ימנית ומתודה שמאלית ללמידה מהמציאות, והן הופכיות.

מהו וקטור שלילי ומהי למידה ימנית מהמציאות? האמונה שהמציאות מתאפיינת בנגזרות שליליות, דהיינו שפעולה בכיוון מסויים תיצור כדרך הטבע תגובה בכיוון ההפוך: חוסך שבטו שונא בנו, מי שמרחם על אכזרים סופו להתאכזר לרחמנים, הדרך לגיהנום רצופה בכוונות טובות, אין מעמידין פרנס על הציבור אלא אם כן קופה של שרצים תלויה לו מאחוריו, אסור להיות יפה-נפש ונאיבי, בא לתקן ונמצא מקלקל, השבת ההרתעה, שלום עושים עם אויבים מובסים, עונשים קשים מרתיעים פושעים, היד הנעלמה הופכת חמדנות לרווחה חברתית (ולהפך: מדיניות צדקה היא אנטי-חברתית והסעד יוצר עוני), התעשרות העשירים טובה לעניים, ההשפעה של תגובות נגד בכלכלה היא מכרעת - ולכן לפעולה מיטיבה יש לרוב השפעה הפוכה כתמריץ (ולהפך - כמובן! "להפך" זה הרעיון. דמי בטלה הם תמריץ שלילי לעבודה). בקיצור: צריך להיות קשה וקשוח ו-"רע" על מנת להיטיב, ומי שמנסה להיטיב בלהיות "טוב" הוא ה-"רע" האמיתי (בכלכלה, בחברה, במשטרה, בחינוך, בביטחון). הפעולה בכיוון אחד - והתוצאה בכיוון ההפוך.

הימין מאמין שהוא גילה סוד עמוק על המציאות, שהשמאל התמים (והמתמם, בואו לא נתמם) לא יודע. כמה קל להיות טוב ולהאמין בנגזרות חיוביות, ולנסות לעשות טוב כדי ליצור טוב ולהרגיש טובים, ולדלג בין הוקטורים החיוביים והקשת בענן - אבל המציאות היא קשה. המציאות היא הפוכה. במציאות: פיקוח על שכר דירה (שלכאורה מוריד באופן ישיר את מחירה לשוכרה) יוצר תגובות נגד בלתי צפויות (שוק שחור, הזנחה, ניצול לרעה, וכו'), שהופכות את הקערה. במציאות: ויתורים גורמים פיגועים. במציאות: יצאנו מעזה קיבלנו טילים. הלמידה השמאלנית מהמציאות, שלא מבינה את כל הרוע הזה ואת הפרדוקסליות של המציאות, ומנסה לתת להם אצבע או יד - תגרום להם לרצות את כל היד או הגוף. לכן אם ביבי הוא קופת שרצים מהלכת - זה דווקא מחזק את מנהיגותו. דווקא היא מילת מפתח. דוד הפך למשיח דווקא בגלל החטא עם בת שבע. האסתטיקה של הימין תראה במנהיג שדרכו עקומה ובעייתית מין ריאליזם הקולע לסוד המציאות שלא קיים במנהיג ישר - דהיינו תם. הפוך, גוטה. טרומפ נבחר דווקא כי הוא עקום - וצריך עקום כדי להתמודד עם העולם העקום, כי עקום על עקום זה ישר, כמו שמינוס כפול מינוס שווה פלוס (ולכן אם הנגזרת שלילית - צריך לפעול הפוך כדי להתקדם). מי שנותן חינוך ליברלי - יוצאות לו חיות אדם. ילדים צריכים משמעת - וזו האהבה האמיתית (לא הנוצרית החומלת - ולכן המזויפת). צריך הקרבה וקורבנוֹת, לא קורבנוּת ומיסכנוּת. הקשחת הלב היא החמלה האמיתית, ולא הקיטש שלכם.

הפיתול הזה בחשיבה - הוא האסתטיקה המתודית של הימין, וכשאיש הימין מפעיל אותה על המציאות, ומגלה מתוכה את סוד ההיפוך - אז הוא חש סיפוק אינטלקטואלי (זה מהלך יפה בעיניו בסוגיה!). הנה, גיליתי את הסוד מאחורי המציאות התמימה (מסתתרת מציאות הפוכה). לכן, דווקא חוסר האסתטיות של ביבי היא היפה בעיניו - והופכת לאסתטיקה ייחודית, הופכית, איזה תחמן הוא! (הכל הפוך על הפוך). איש השמאל, הדוגל באסתטיקה הפוכה, איננו מצליח להבין את המהלך הזה. מה, כתב האישום לא היה אמור לגרום להתפכחות? מה, הם לא מבינים שאם אנחנו רעים לערבים הערבים יהיו רעים אלינו (ולא להפך)? הם לא מבינים שצריך לשקם אסירים ולא להעניש ולהתנקם? רע רק יוצר עוד רע בעולם. למה לא פשוט להיות טובים? למה לא פשוט להעביר מהעשירים לעניים? למה לא פשוט להיות מוסריים? למה לא פשוט…? פשוט זו מילת מפתח (כי טוב גורם לטוב ורע גורם לרע, והנגזרת חיובית בעולם. לכן התסכול מכך שלא עובדים ישר והכול מתיישר - הוא גדול). והימין כמובן ישנא את ה-"פשטנות" של השמאל "האירופאי", ילד הפרחים (ואגב, גם האינטלקטואל השמאלי לא יוכל לקבלה, שהרי האינטלקט אוהב מורכבות, ולכן יאלץ להזריק סוד למציאות עצמה, שיסביר למה היא לא עובדת בדרך ישרה, כפי שהיתה צריכה: למה המעמד הנמוך אינו מתקומם? כיצד שוטפים את מוחנו? מדוע העם מצביע ביבי? מדוע יש בכלל ימין והשמאל לא מצליח? איך נשתלה בנו תודעה כוזבת בניגוד לאינטרסים הישירים והישרים שלנו? מדוע הימין לא משתכנע מטיעוניו הצודקים והמוסריים וההגיוניים והפשוטים של השמאל? ביקורתיות תהיה! וכו').

השמאל הרי לא יכול להתלונן שלא קם לו ביבי של השמאל, דהיינו מנהיג תחמן, מניפולטיבי, עקום עד שבלוליות וחסר עכבות, כי אכן קם לו אחד כזה. ההבדל בין גורלו של ביבי של השמאל (ברק) לבין גורלו של ביבי של הימין הוא כל ההבדל בין מי שמעריץ וקטורים שליליים והפוכים לבין מי שמאמין בוקטורים חיוביים, ישרים וטובים, שהתחכום והשקרנות מהם והלאה (כמו האווז הלבן, ביידיש גנץ, מפקד צבא הבינוניות לישראל ובעל חשיבה ישרה כסרגל). בעקבות השפעת התלמוד הבבלי, החשיבה העקמומית היא הדומיננטית גם בחוגים דתיים יהודיים (בהיפוך לנוצרי מן השורה), ומכאן הנטייה ההדרגתית והגוברת שלהם לימין, למרות שיצאו מעמדות שמאליות בהרבה, שמשקפות הרבה יותר את עמדת היהדות הקלאסית. זו לא העמדה - זו המתודה, טמבל. חרדי מזהה בתמרונים של ביבי משהו מהתוספות, שנוגע בעמקי נשמתו. עד כמה הנטייה היהודית לימין היא חזקה? ניקח למשל את ארי שביט, שטען לאחרונה שכל ישראלי שהיתה לו חברה בע"מ היה מעדיף שביבי ינהל אותה ולא גנץ. טענה כזו היא כמעט בלתי נתפסת בעולם הפרוטסטנטי, שם למשל המשקיע הטוב בעולם, וורן באפט, טוען בציטוט מפורסם ששלוש התכונות החשובות ביותר למנכ"ל הן יושרה, אינטליגנציה ואנרגיה, אבל אם חסרה לו התכונה הראשונה - שתי התכונות האחרות יהרגו אותך. במצב כזה, באפט טען, עדיף לך שיהיה טיפש ועצלן. אווז לבן.

הרעיון של נגזרת שלילית, דהיינו של ניגוד וסתירה בין האמצעי לתכלית ושל מצווה הבאה בעבירה (ולא: מצווה גוררת מצווה ועבירה גוררת עבירה), איננו אם כן תקלה מקרית. גם נפילת המנהיג הפרדוקסלי, כדוגמת ההתאסלמות של שבתי צבי, איננה מקרה ביש שסיכל את הגאולה, אלא המשך הגיוני והכרחי שלה, כי כפי שזיהה גרשם שלום, המשיחיות היא מטבעה תנועה של שאיפה אל הפרדוקס. כך בנצרות, עם השילוש שהוא אחד, האל שהוא אדם, והלחם שהוא בשר, או בשיעה עם האימאם הנעלם, או בחב"ד עם הרבי החי-המת והשכינה דווקא בתחתונים. גם ביבי מוביל את המערכת הישראלית אל מצב פרדוקסלי יותר ויותר, ככל שיתאפשר לו, במה שאיננו הסתבכות מקרית אלא הסתבכות גורלית - הסתבכות כגורל. מתודת הנגזרת השלילית מובילה לתהליכים ולמצבים היסטוריים מורכבים בהרבה מנגזרת חיובית ומשוב חיובי פשוט. כך שהשמות ימין ושמאל הם טעות היסטורית, והשמות המתאימים יותר לשני טיפוסים אידיאליים אלו הם מינוס ופלוס. והעולם השלילי, בו כל דבר פועל בניגוד לכיוונו הנראה לעין - הוא עולם מופלא ואפוף משמעות!

חשיבותו של מנהיג היא לרוב פחות בהתוויית מדיניות - ויותר בהתווית צורת חשיבה ומתודת למידה מהמציאות. כך למשל, תפיסת עולמו השלילית והמתריסה-מתקרבנת של נתניהו (שתי התנהגויות שבאות ליצור אפקט הפוך מכיוונן לכאורה) השפיעה על ישראל יותר מכל מדיניות שנקט, והפכה למתודה כוללנית - לפילוסופיה. אך כידוע לילדים גדולים, המציאות היא שילוב של וקטורים שליליים וחיוביים (ועוד בצורה פרקטלית, מורכבת לאינסוף), וכדי להגיע ליעד צריך לשלב יכולות עקומות לעקיפת מכשולים עם יכולת לנוע ישר. אדם בוגר יודע לשלב תפיסות שליליות וחיוביות כשני כלי למידה, ולשלב באישיותו גם נכלוליות וגם יושר. לעומת זאת, הצלחתם של הימין והשמאל לעצב חשיבה ותמונות עולם ולהוות שני קטבים לשדה נעוצה דווקא בהיותם אינפנטיליים. לקיחת מכשיר והפיכתו לשיטה, ולקיחת כלי חשיבה בסיסי (ואלמנטרי) והפיכתו למתודה חובקת כל, והפיכת רעיונות לאידיאולוגיה - היא הכישלון הגדול של התחום הפוליטי, שמייצר ספירה ציבורית בעלת מוגבלות קוגניטיבית קשה, שמנוגדת לכל למידה של ממש מן המציאות.

אם כן, מהו עתידו של הפרדוקס? לאן מוביל ההגיון ההיסטורי את הימין? כשמתודה שלילית מופעלת ללא איזון, והאמצעים נדמים הפוכים למטרות באופן סיסטמטי, אזי ההיפוך עצמו הופך מאמצעי למטרה, ונוצרת חשיבה פרדוקסלית. זה לא למרות הסתירה - זה בגללה. זה לא למרות קופת השרצים - זה בגלל השרצים. הניגוד הוא כבר לא בין שני שלבים (חוסך שבטו שונא בנו) - אלא בתוך הדבר עצמו (השבט הוא האהבה, והפינוק הוא התאכזרות). זהו בוודאי לא מתכון מבטיח להתמודדות עם מציאות ממשית, אך השאלה החשובה לתרבות פרדוקסלית איננה כלל התוצאה הממשית, אלא זו הדימיונית שלה עצמה, ויכולתה ליצור פרדוקס מעניין לדורות, ובקיצור: יכולתה לקיים פרדוקסים רוחניים פוריים. לפיכך על תרבות כזאת מוטל לשאול: היכן שוכנים בימינו הפרדוקסים הללו? (חי-מת, נפש-בשר או פייק-אמת זה קצת פאסה… וגם ימין-שמאל זו לא ממש הצעקה האחרונה ברומו של פרדוקס).

אסף ענברי ויהודה ויזן כתבו לאחרונה על אפסותה הרוחנית, הספרותית והאומנותית של הציונות הדתית, אך הדבר נכון לימין בכללותו. המדובר בגמדים בני ענקים. אנו זוכרים היום את התנועות המשיחיות קצרות היומין ואת משיחיהן הכושלים (כמו ישו) לא בגלל הישגיהם בממשות - אלא בגלל הישגיהן ברוח. לכן אם הימין רוצה להשאיר מורשת ימנית לדורות הבאים, עליו לסגל את המתודה הפרדוקסלית שלו לטיפול בפרדוקסים הגדולים של ימינו ובמתחים הגדולים של התרבות, ולא במתח בין ביבי לאווז הבית. אם פעם הפרדוקסים המשיחיים עסקו ברוח-חומר, למשל, הרי כיום עליהם לעסוק בוירטואלי לעומת הממשי, בפרטי לעומת הציבורי, ברשתי לעומת ההירככי, בסיבוכיות הפולינומיאלית (P) לעומת זו הלא פולינומיאלית (NP), בנשיות לעומת הגבריות, בעירום לעומת הסוד, במוח לעומת המחשב, בעתיק לעומת העתיד, ובשאר הפכים ומתחים בלתי פתורים של ימינו - שרק הפרדוקס יכול לאחד אותם לסינתזה בלתי אפשרית, בסוד ההיפוך. מכאן יוכל אולי גם לנבוע מיתוס (משיחי? קבלי? שבתאי?) חדש, ולפיכך דת פרדוקסלית חדשה, וחשוב מכך - התחדשות דתית של היהדות, שהיא זקוקה לה כמו אוויר לנשמה. אבל רק שהנביא לא יהיה ביבי - שנושא את משא מעשינו במעשיהו.

אקטואליה אלטרנטיבית


domain: philosophy

html_raw:
<!DOCTYPE html><meta charset="utf-8"><meta name="viewport" content="width=device-width, initial-scale=1.0"><title>הרומן הגדול של המאה הבאה - פילוסופיה של העתיד - התדרדרות הארץ</title><link rel="icon" type="image/png" href="favicon-192x192.png" sizes="192x192"><link rel="apple-touch-icon" sizes="180x180" href="apple-touch-icon-180x180.png"><link rel="canonical" href="https://hitdarderut-haaretz.org/filosofia42" /><meta property="og:image" content="https://degeneration-of-nation.org/img/arrowcupid.jpg" /><link rel="license" href="https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/"><link rel="stylesheet" href="styles.css"><link rel="stylesheet" href="column.css"><link rel="stylesheet" href="article.css">
התדרדרות הארץ

הרומן הגדול של המאה הבאה

כל ספרות גדולה בנוייה על התנגשות מוטיבציות והנעות (וקטורים) של בני אדם. לכן כדי לדעת באיזה קונפליקט צריכה לעסוק הספרות הגדולה של הדור צריך להבין מהם הוקטורים החזקים ביותר של התקופה, ולבחון כיצד הם יכולים להתנגש ומה קורה אז. לרוב זה עליית וקטור חדש שמחליף את הישנים ומתנגש בהם בעוצמה, ועדיף בקונפליקט פנימי ולא רק חיצוני. או בקונפליקט מהסוג הטרגי, שבו רצונות האדם והווקטורים שלו מתנגשים במציאות חזקה ממנו, שמעליו

מאת: וולבק 2.0

החץ של קיופיד כווקטור של הלב  (מקור)

ככל שהווקטור יותר חזק - ככה הוא יוצר יותר, ולא משנה באמת למה הוא מופנה (אצל חייזרים יכולה להיות משיכה עצומה למשולשים ירוקים ותיווצר סביבה ספרות גדולה, שנוכל להבין אם נתרגם את המשולש למשהו שאנחנו מכירים, למשל כאלגוריה, כמו ששיר השירים תורגם כולו מוקטור לוקטור). כי תמיד יש סיבוכים, מניעות - וקטור נתקל בקיר, בעיות מול וקטורים אחרים, הקרבה, וכו'. לגברים יש וקטור יותר חזק מנשים (ביולוגית, כולל להוכיח את עצמם), ולכן יוצרים יותר, מלבד וקטור נשי אחד של דאגה לילד, שעוד יכול ליצור ספרות גדולה (גברים יצרו את עקידת יצחק, וקטור מול וקטור).

לכן הבודהיזם הוא הדת הכי ענייה תרבותית בגלל שכולה דיכוי וקטורים. גם הנצרות מדכאת את הווקטור המיני עם אידיאל הפרישות, ולכן מות האל היה תחיית המין, וזה היה עומק העניין - ולא מה שדוסטויבסקי חשב (מות המוסר), או שהנאציזם חשבו שזה תחיית המין כגזע. וקטורים חשובים כמו אהבה, מין, דת, או וקטורים הפוכים כמו מוות (בעצם היפוך של וקטור החיים החיובי) יצרו הרבה ספרות, כשכל פעם הווקטור החשוב מתחלף (כלומר בכל תקופה אחד הווקטורים נהיה יותר חשוב: בתקופת רעב זה יכול להיות אוכל, ואילו בתקופת רעב מיני זה המין), ובשנות השישים נוצרה הרבה אמנות ותרבות סביב וקטור חדש של הסמים, שירי אהבה נכזבת לסמים, וכו'.

לכן עכשיו תיווצר ספרות ואמנות סביב הווקטור של ההתמכרות לאינטרנט ולפייסבוק. וולבק למשל זה ספרות סביב הווקטור המיני, אבל מה שצריך זה וולבק עם חנוך לווין שכואב את הנחיתות המינית הגברית. כל הפמיניזם זה תנועה שבאה בגלל שהכוחות במין הפוכים בין גבר לאישה מאשר בדברים אחרים, ולכן כשהמין הפך לווקטור דומיננטי אז הגברים נהיו המין החלש. גם תאוות הבצע חוגגת. ולכן אלה הוקטורים שמפעילים: מין וכסף, ושניהם מוחלפים על ידי התמכרות לטכנולוגיה, וזה הסיפור הגדול של התרבות ולא וולבק.

וקטורים כמו אהבה ודת ופחד ממוות ולאומיות (ספרות מלחמה) וילדים ומשפחה ממשיכים כל הזמן לרדת מגדולתם, והספרות שלהם הופכת ללא מעניינת, וגם הסמים כרגע מתו, בהנחה שלא ימצא סם חדש. כל העולם זה התחלפות וקטורים, זה כל ההיסטוריה, המניע הכי גדול. פעם רצו ככה, ואז מסיבות כאלה רצו ככה. למשל, יש מספיק אוכל. פעם לא היה לאדם הממוצע סיכוי להשיג כסף, ובכלל לא שוכללו הדרכים להשיג כסף וזה היה רק תוצר לוואי של דברים אחרים (כבוד, נישואין, וכו'), ולכן לא היה וקטור משמעותי, וגם לא היה יותר מדי גיוון במה שאפשר לעשות עם כסף. לכן וקטור הכסף התחיל ליצור ספרות גדולה רק עם עליית הקפיטליזם.

אבל חלק מכל וקטור זה סיפור שמספרים. למשל אפשר עוד להחיות את השאיפה לתהילה חברתית. אפשר ליצור וקטור חדש או להעניק עוצמה לוקטור ישן, אם מצליחים להאדיר אותו בספרות ובתרבות - זה דו כיווני. ככה שמי שבאמת השפיע זה פרויד. הוא ניצח את כל המתחרים (ניטשה, ויטגנשטיין, דוסטויבסקי, טולסטוי, איינשטיין, אפילו דרווין), בהבינו את הוקטור של המין כמרכזי. מרקס הצליח כי הבין את חשיבות הוקטור החדש של הכסף אבל פעל בכיוון הלא נכון מולו. ומי שעוד ניצח זה טיורינג. פרויד וטיורינג ואולי גם רוטשילד. לכן הספרות הגדולה של התקופה היא זאת שתבדוק את ההתנגשות בין שני הוקטורים הגדולים שלה: טכנולוגיה ומין.

פילוסופיה של העתיד


text:
התדרדרות הארץ

איך הפסקתי לפחד ולמדתי לאהוב את טיפולי ההמרה

מה אמא שלך הייתה אומרת, אם הייתה חיה, שהפכת לחיה? ואם זה יתחיל ככה כל הגברים יתחזו לחתולים, כולם הרי יעדיפו חיי חתול, ומה יעשו הנשים? כבר קשה אפילו לדמיין, כי יש תחושה שאם נעז לדמיין יעלה במוחנו משהו מזעזע. משהו שעדיף שלא לדמיין אפילו. שלא לתת רעיונות. לא לא, זה לא אישי, אם נוותר לך - זה תמיד מתחיל בחתול ראשון - ונגמר בכדור שלג של פרווה ויללות, והחתול יתחיל לצבור תאוצה, וזה יגמר במהפכה. בסוף האנושות

מאת: ממיר כבלים

"מומר בגילוי פנים הרי הוא כעכו"ם לכל דבר" - ירושלמי (מקור)

חלמתי שאומרים לי שמה זה פה, החברה לא יכולה לממן אדם שמתחזה לחתול. למה שנשלם מיסים בשביל שאתה תאכל מהקערה? אתה רק הדחקת את האדם הפנימי שבך, איתו נולדת. מתוך זלזול בפוטנציאל הספרותי האדיר של הנפש האנושית, אתה כותב שאתה חתול וזורק את רוח האדם הגדולה לפח, כאילו זה דבר של מה בכך, וזה מעליב אותנו באופן אישי. לא נועדת להיות סתם חתול - אלא נזר הבריאה, כמונו. מה אמא שלך הייתה אומרת, אם הייתה חיה, שהפכת לחיה? ואם זה יתחיל ככה כל הגברים יתחזו לחתולים, כולם הרי יעדיפו חיי חתול, ומה יעשו הנשים? כבר קשה אפילו לדמיין, כי יש תחושה שאם נעז לדמיין יעלה במוחנו משהו מזעזע. משהו שעדיף שלא לדמיין אפילו. שלא לתת רעיונות. לא לא, זה לא אישי, אם נוותר לך - זה תמיד מתחיל בחתול ראשון - ונגמר בכדור שלג של פרווה ויללות, והחתול יתחיל לצבור תאוצה, וזה יגמר במהפכה. בסוף האנושות. כי כבר מדברים על הפוסט-הומניזם. אבל תמיד חשבנו שזה יהיה משהו באמת מדהים, כמו בינה מלאכותית, או רשת מוחות, או אדם-על. והנה במה העולם נגמר: בחתול.

ושולחים אותי לטיפולי המרה לחתולים, להפוך אותי לבנאדם. או ליתר דיוק, להחזיר אותי לאנושיות שאבדה לי בדרך, ולא מצאתי את הדרך חזרה. כי כולנו נולדנו שווים, כולנו בני אדם ללא הבדל דת, גזע, וזנב. הנה, מלטפים את ראשי, גם אתה נבראת בצלם אלוהים. ואתה רוצה לומר לי שלאלוהים יש זנב? ובכלל, אתה מאוד זקוק לזה במצב המשברי הזה, בין חתול לבן-אדם, אתה חייב תמיכה מקצועית שתעזור לך להבין אם אתה באמת רוצה להיות חתול. למצוא את האני הפנימי האמיתי שלך, למקרה שהתבלבלת, כי אולי התחלת לעשות מיאו בשביל הכיף, סתם ככה מול המראה, ואז שכנעת את עצמך שאתה באמת חתול. זה קורה, יש אנשים מפורסמים מאוד בטלוויזיה, שכולנו מכירים, שהיו פעם משוכנעים שהם חתולים - ותראה איפה הם היום, כשהם בני אדם. טיפול יעשה לך טוב, תשקיע קצת בעצמך. רק 500 ש"ח בשעה כדי לתת למישהו בשביל שישמע את היללות שלך. תוציא את כולן החוצה - ותגלה שאחרי שנגמרו לך כל היללות, נשארת בנאדם. זה הכוח של הריפוי בדיבור, שהוא עובד הכי טוב בריפוי ביילול. פרויד היה גאון, ענק יצירתי, ומה שהכי חשוב - מענטש. הכי חשוב להיות בנאדם.

והפסיכותול, הפסיכולוג שמתמחה בחתולים, דווקא נחמד מאוד, ומתחיל לשחק אתי בחתול ובעכבר. וכל פעם אנחנו משחקים ואני רודף אחרי העכבר והוא מחביא אותו, ואומר לי: אני אתן לך את העכבר, אם רק תעשה משהו קטן, מה אכפת לך. במקום לאכול מהקערה - תאכל מהצלחת. במקום לרדוף ולחסל ג'וק - תצרח מפחד. במקום לגדל פרווה - תגדל קרחת. ככה לאט לאט - עד שהוא הופך אותי לבנאדם אמיתי. והוא מציג אותי בכנס כדוגמה להמרה מוצלחת. פריצת דרך טיפולית, בניגוד לכל הדעות הקדומות נגד המרות: תראו כאן חתול אומלל - שהפך לאדם מאושר. תראו איך הוא יושב כאן בקהל, בלי שתוכלו אפילו לזהות אותו, ומייד יעלה לבמה - לא על ארבע - ויענה לשאלות - ולא ביללות. הוא מעביר שקף במצגת, וכתוב שם: ניצחון המדע על תסמונת החתול, והקהל הנרגש מוחא כפיים, והוא מזיז את הסימן של החץ כדי ללחוץ, והנה אני רואה: הוא מחזיק ביד עכבר! ואני מזנק ממקום מושבי, קופץ על ראשי המדענים, שם זינוק לבמה, מפיל את המחשב - ועומד על השולחן נרגש (על שתיים, כמו שלמדתי יפה!) - מחזיק את העכבר בפה. ואמנם כולם פעורי פה מהביצוע - אבל אף אחד לא מוחא לי כפיים.

ואומרים לי שאני מקרה מהסוג שמצריך טיפול עומק, כי המרה מחתול זה לא סתם עניין חיצוני, זה ממש המרת דת. חתול זו מחלה רוחנית. ומתחילים לקחת אותי לממיר רבני מוסמך, שכבר המיר מוסלמי לנצרות, ונוצרי מומר בחזרה ליהדות, ואומרים שכך יום אחד הוא יוכל לפתור את הסכסוך - אז חתול זה קטן עליו. ואומרים שהוא ממיר מכל הדתות לכל הדתות שבעולם, תוך שהוא שומר על איכות הקובץ (ואפילו מעלה אותה!). מבחינתו זה ממש משחק: הוא ממיר בודהיסט לשינטואיסט לדאואיסט ולהינדואיסט ואז לבודהיסט בחזרה, רק בשביל התרגול בבוקר. ואז בצהריים הוא ממיר אות, למשל אם מתחשק ג' לע', ואז עגנון הופך לגענון ועם אם תתאמץ תעלה שיש לך גוד המון עילויים לגשות כדי להעיג למדרעה של גילוי עדול בהמרה כמוהו, יא גיעול שחור מכוגר, גלוב ומעגיל. ואז בגרב, אחרי שהמיר את ע' וג' בחזרה, הוא משחק לפני השינה בהמרת חילונים, מקפיטליסט לפמיניסט לביטחוניסט לרלטיביסט לסטארטאפיסט להומניסט למסג'יסט, ונרדם עם מסג' מפנק. ואומרים לי: אדוני החתול, אם הוא לא יגמול אותך מהיללות שלך - אף אחד כבר לא יעזור.

ואני בא אל האדמו"ר הממיר בבוקר, בדיוק יוצא מהחדר שלו טרנסוויסט שהיה שם בלילה, ואומר: אדונינו, ממירנו ורבינו, בבקשה תמיר אותי, אם אתה יכול, לגבר מושך ומצליח ועשיר. והרב ממיר אומר: זה לא עובד ככה. קודם, אתה צריך לרצות להיות גבר. כגבר, אתה כבר תרצה להיות מושך. וכדי להיות מושך אתה תרצה להצליח. ואז תעבוד כמו משוגע להיות עשיר. ואז אם תהיה עשיר - תוכל להרשות לעצמך להיות חתול, כמו שתמיד חלמת. כלומר, אם אתה רוצה להיות חתול בחלום, אתה צריך לרצות להיות גבר במציאות. ככה עובד הקפיטליזם. איזהו עשיר השמח בחתולו, לא? הבנת? ואני אומר במבט תמה: מייאו? והוא מתנדנד בכיסא: או שרצית שאמיר אותך לסוציאליזם, למה לא אמרת?

והוא מתחיל לטעון בניגון של טיעון בגמרא: יש לך חלום? כן. חלום להיות שווה כמו כולם? בטח שכן. כלומר חלום להיות כמוהו? כמובן. דהיינו - חלום שהוא יהיה כמוך? נכון. אבל אז - אם אתה חתול הוא לא יכול להיות כמוך, ולכן אתה צריך להיות אדם כמוהו - ואז - גם החלום שלו יהיה להיות כמוך! וכך נחיה בחברה שיוויונית, כמו שכולנו חולמים לחיות בה (כולל חתולים! גם הם רוצים אותו דבר כמו כולם, כי אנחנו רוצים חברה שיוויונית, לא?). ואז, באותו גן עדן שיוויוני, או אז, תזכה לגדול שבכל הכבוד בעולם הזה - כבר לא יפלו אותך על רקע חתולי. או שאולי אתה רוצה הסבר פמיניסטי?

והמייאו שאני מבליע ברצף המילים לא מפריע לו אפילו לרגע להמשיך: כלומר, אתה מבין, אנשים חושבים שהמרה זה באמת משהו קשה ונורא, כי דברים הם כל כך שונים ומוצקים בגולגולת שלהם, אבל האמת, שהם לא כל כך שונים כמו שחילונים מדמיינים. צריך להבין שהמוח בפנימיותו הוא פלסטי ונוזלי, ושהעולם הוא חלומי. שכל ההבדל בין אדם לחתול הוא רק התבנית החיצונית, ולכן אם הגעת לתודעת נוזל אתה יכול להפוך פעמיים בדקה מחתול לבנאדם ולהפך - לפי הצורך - ולאף אחד לא יהיה אכפת מי אתה, ובעיקר למי שמאוד אכפת לו מי אתה, ושואל מי זה עיגול שחור, במקום לשאול מה זה. כי זה רק נראה כאילו כל האיזם הללו מנוגדים, במוחות המרובעים, אבל באמת כל האידיאולוגיות הללו אותו דבר, אם יש לך מוח בצורת עיגול. כי מה הבעיה של כל החילונים? שהם לא למדו את תורת הגלגולים, ולא מבינים בעיגולים. הרי בספרים הקדושים כתוב שנשמת גבר יכולה להתגלגל באישה, וגם להפך, ונשמה יכולה להתגלגל אפילו בבעל חיים, למשל חתול, ולמה שנשמה לא תתגלגל בעיגול? יש משהו יותר מתאים מעיגול לגלגול?

ואני מסתכל על האדמו"ר הממיר ומיילל בהתלהבות: מייאו, מייאו!! והוא ממשיך בלהט: מה אתה חושב, שאם הרב שך היה ביוון העתיקה, הוא לא היה הומו ואפיקורס? ומה לדעתך, אם אפלטון היה נולד חרדי, הוא לא היה הרב שך? ושאם חתול נולד עיגול, הוא לא היה עושה מיאו? ושאם הרב שך היה נולד כלב, הוא לא היה נושך? ושאם עיגול נולד שחור, הוא לא מסתובב? בקיצור, כל מי שטוען משהו, אם הוא היה נולד הפוך, הוא היה טוען להפך. זה סוד הנטיות ההפוכות. הוא רק חושב שהוא קובע מה הוא חושב, אבל האמת היא שסוד הגלגולים חזק ממנו אלפי מונים. ואם רק אנשים היו מבינים שהם מתגלגלים, אז גם בגלגול הזה היו נותנים כבוד לחתולים. שלא לדבר על עיגולים.

ואני מגרגר בשביעות רצון, וגם הוא מאוד מרוצה וממשיך: ביבי היה חמאסניק אם היה נולד פלסטיני, ואם ערפאת היה יהודי הוא היה כהנא. אז תנוחו. אין סתירה בין חתול לבנאדם. אתה מבין, אתה יכול להיות בנאדם! אין סתירה בין הומו לסטרייט. איך יכולה להיות? אין סתירה בין גבר לאישה! אין סתירה אפילו בין יהודי לערבי, מקסימום תהיה יהודי ששונא את עצמו, כלומר יהודי מצויין. זו התודעה האמיתית של ימות המשיח, התודעה החלומית. כי כל עיגול בלילה הוא שחור, ואי אפשר להיות אותו חתול פעמיים, כמו שאי אפשר לחלום אותו חלום פעמיים, בניגוד לאנשי המוסר, שאצלם תמיד אותו דבר. או מקסימום גברת בשינוי אדרת, וצריך רק להרים את השמלה - והופ! מתחת אותה גרושתך ערומה. כי פמיניסט ושובניסט זה אותו בולשיט. וגם ימני ושמאלני - אותו שעמום. שמעת פעם מישהו שהשתעמם בחלום של עצמו? ולעומת זאת החיים של אנשים כל כך משעממים, שהם רק בהמתנה בין שערוריה לשערוריה.

והוא מלטף לי את הראש, בדיוק כמו שאני אוהב, ומסביר בקול מלטף: אתה יודע למה? כי הם אף פעם לא עברו באמת טרנספורמציה. הם רק מממשים את עצמם, ומה יותר משעמם מלממש את עצמך? תאר לך ששנה אחת הם היו מחליטים שהם כהניסט, ושנה שנייה ערבי, ושנה שלישית כלב, ושנה שלישית חרדי שמפחד מכלב. אתה מבין איזו תודעה עשירה היתה להם - לעניי הרוח? זה הסוד שהיינו צריכים ללמוד מהנוצרים, שאצלם ישו הופך ללחם. למה שמשה לא יהפוך למצה? או לביצה בחמין? או אפילו לקוגל?

והממיר לוקח טיפות מים, ואומר: אני מתנצל כי אני יודע כמה חתולים אוהבים מים, אבל זה לא מים אלא המרתי את זה לחלב, כמו שחתולים אוהבים. והוא משפריץ: בשם האב, הבן ורוח התקופה, אני ממיר אותך לעל-אדם: חתולדם. ומטהר אותך מן החטא הקדמון של הקדמוניות והגנטיקה. ומה תעשה הגזענות בעולם שבו כל אדם יכול להיות גזע חדש, דם שלא זרם כמותו מעולם? יצור מקורי לחלוטין, מין חדש! פי אלף מלהיות הומו. או סטרייט. לכו לעזאזל עם כל הזהויות שלכם, והפוליטיקה שלכם, שכל הזמן נדחפים אצלי בין התורים להמרות דחופות, במיוחד אם הימרו על הזהות הלא נכונה - שיצאה מהאופנה. זהות זה דבר כל כך דכאני 1=1=1, זהות זה היחס הכי סתמי שהלוגיקה האנושית המציאה, ודווקא לכן היא כזאת פופולארית כיום, כי אני זה אני זה אני זה אני. היום במקום שלאנשים תהיה נשמה, שעוברת גלגולים, יש להם זהות. והם מצביעים לפי הזהות שלהם ומזדהים עם כל מיני אנשים בחדשות, בסדרות המפגרות, גם ספרות הם שופטים לפי הזדהות, הטיפשים - ואפילו את היהדות הפכו לזהות. זוועה. ורק תיזהר לך - שלא יהפכו את החתוליות לזהות חתולית. והוא מיילל בקולי קולות: מייייייאו!

ואני מקשיב לרב-חתול מהופנט, והוא ממשיך ללמד אותי הלכות חתולים: לכן - אל תהיה עוד קורבן של פוליטיקת ההזדהויות. אתה צריך להיות גם בעד ביבי וגם נגדו. להזדהות עם כולם - זה להזדהות עם בורא עולם. כי האויב הלוגי של הזהות זה הדמיון - צריך לחיות את החלום. להסתובב ולהתהפך כמו עיגול גאה סביב צירך - אלף פעם ביום. פעם, בעולם הקלאסי, היו מטמורפוזות, היו מאמינים בשינוי, זה היה נרטיב מרכזי, האלים עצמם היו מתחפשים, ומי שמאמין באלוהים בוודאי צריך להאמין שהכל אפשרי, הכל נס, הכל פורים, ונהפוכו. פעם, אנשי הסוד היו חוקרים את הגלגולים שלהם לאורך הדורות, ומבינים את עצמם כמורכבים מדמויות, ואם למשל התגלגל בך רוצח או אנס - אתה מתקן את נשמתו, ואם התגלגלה בך אישה עקרה - זה מסביר כמה דברים, לא? - וככה כל הנטיות והסתירות באישיותך... אתה מבין איזו פסיכולוגיה עשירה היתה להם? היום אם תטען שאתה חתול יצחקו עליך, וזה יחשב לנרטיב פגום. אבל זה הפתרון לכל המתחים והסכסוכים, זאת פנימיות התורה: המרה, המרה, המרה! ואני אומר: מייאו? והוא אומר: אז עכשיו תשאל מה. ואני אומר: מה? והוא אומר: אתה רואה? ועכשיו תשאל מייאו. ואני אומר: מייאו? והוא אומר: מצויין. כשאתה יוצא מהחדר הזה, תשאל אותם מה. אבל אנחנו בינינו יודעים שאתה באמת חתול ובאמת הכוונה זה מייאו. הבנת? ואני אומר: מה? והוא פותח את הדלת לרווחה וצועק: הבא בתור - לבבא ממיר!

חיי לילה

domain: literature

html_raw:
<!DOCTYPE html><meta charset="utf-8"><meta name="viewport" content="width=device-width, initial-scale=1.0"><title>איך הפסקתי לפחד ולמדתי לאהוב את טיפולי ההמרה - חיי לילה - התדרדרות הארץ</title><link rel="icon" type="image/png" href="favicon-192x192.png" sizes="192x192"><link rel="apple-touch-icon" sizes="180x180" href="apple-touch-icon-180x180.png"><link rel="canonical" href="https://hitdarderut-haaretz.org/igul-shachor50" /><meta property="og:image" content="https://degeneration-of-nation.org/img/masktiger.jpg" /><link rel="license" href="https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/"><link rel="stylesheet" href="styles.css"><link rel="stylesheet" href="column.css"><link rel="stylesheet" href="article.css">
התדרדרות הארץ

איך הפסקתי לפחד ולמדתי לאהוב את טיפולי ההמרה

מה אמא שלך הייתה אומרת, אם הייתה חיה, שהפכת לחיה? ואם זה יתחיל ככה כל הגברים יתחזו לחתולים, כולם הרי יעדיפו חיי חתול, ומה יעשו הנשים? כבר קשה אפילו לדמיין, כי יש תחושה שאם נעז לדמיין יעלה במוחנו משהו מזעזע. משהו שעדיף שלא לדמיין אפילו. שלא לתת רעיונות. לא לא, זה לא אישי, אם נוותר לך - זה תמיד מתחיל בחתול ראשון - ונגמר בכדור שלג של פרווה ויללות, והחתול יתחיל לצבור תאוצה, וזה יגמר במהפכה. בסוף האנושות

מאת: ממיר כבלים

"מומר בגילוי פנים הרי הוא כעכו"ם לכל דבר" - ירושלמי  (מקור)

חלמתי שאומרים לי שמה זה פה, החברה לא יכולה לממן אדם שמתחזה לחתול. למה שנשלם מיסים בשביל שאתה תאכל מהקערה? אתה רק הדחקת את האדם הפנימי שבך, איתו נולדת. מתוך זלזול בפוטנציאל הספרותי האדיר של הנפש האנושית, אתה כותב שאתה חתול וזורק את רוח האדם הגדולה לפח, כאילו זה דבר של מה בכך, וזה מעליב אותנו באופן אישי. לא נועדת להיות סתם חתול - אלא נזר הבריאה, כמונו. מה אמא שלך הייתה אומרת, אם הייתה חיה, שהפכת לחיה? ואם זה יתחיל ככה כל הגברים יתחזו לחתולים, כולם הרי יעדיפו חיי חתול, ומה יעשו הנשים? כבר קשה אפילו לדמיין, כי יש תחושה שאם נעז לדמיין יעלה במוחנו משהו מזעזע. משהו שעדיף שלא לדמיין אפילו. שלא לתת רעיונות. לא לא, זה לא אישי, אם נוותר לך - זה תמיד מתחיל בחתול ראשון - ונגמר בכדור שלג של פרווה ויללות, והחתול יתחיל לצבור תאוצה, וזה יגמר במהפכה. בסוף האנושות. כי כבר מדברים על הפוסט-הומניזם. אבל תמיד חשבנו שזה יהיה משהו באמת מדהים, כמו בינה מלאכותית, או רשת מוחות, או אדם-על. והנה במה העולם נגמר: בחתול.

ושולחים אותי לטיפולי המרה לחתולים, להפוך אותי לבנאדם. או ליתר דיוק, להחזיר אותי לאנושיות שאבדה לי בדרך, ולא מצאתי את הדרך חזרה. כי כולנו נולדנו שווים, כולנו בני אדם ללא הבדל דת, גזע, וזנב. הנה, מלטפים את ראשי, גם אתה נבראת בצלם אלוהים. ואתה רוצה לומר לי שלאלוהים יש זנב? ובכלל, אתה מאוד זקוק לזה במצב המשברי הזה, בין חתול לבן-אדם, אתה חייב תמיכה מקצועית שתעזור לך להבין אם אתה באמת רוצה להיות חתול. למצוא את האני הפנימי האמיתי שלך, למקרה שהתבלבלת, כי אולי התחלת לעשות מיאו בשביל הכיף, סתם ככה מול המראה, ואז שכנעת את עצמך שאתה באמת חתול. זה קורה, יש אנשים מפורסמים מאוד בטלוויזיה, שכולנו מכירים, שהיו פעם משוכנעים שהם חתולים - ותראה איפה הם היום, כשהם בני אדם. טיפול יעשה לך טוב, תשקיע קצת בעצמך. רק 500 ש"ח בשעה כדי לתת למישהו בשביל שישמע את היללות שלך. תוציא את כולן החוצה - ותגלה שאחרי שנגמרו לך כל היללות, נשארת בנאדם. זה הכוח של הריפוי בדיבור, שהוא עובד הכי טוב בריפוי ביילול. פרויד היה גאון, ענק יצירתי, ומה שהכי חשוב - מענטש. הכי חשוב להיות בנאדם.

והפסיכותול, הפסיכולוג שמתמחה בחתולים, דווקא נחמד מאוד, ומתחיל לשחק אתי בחתול ובעכבר. וכל פעם אנחנו משחקים ואני רודף אחרי העכבר והוא מחביא אותו, ואומר לי: אני אתן לך את העכבר, אם רק תעשה משהו קטן, מה אכפת לך. במקום לאכול מהקערה - תאכל מהצלחת. במקום לרדוף ולחסל ג'וק - תצרח מפחד. במקום לגדל פרווה - תגדל קרחת. ככה לאט לאט - עד שהוא הופך אותי לבנאדם אמיתי. והוא מציג אותי בכנס כדוגמה להמרה מוצלחת. פריצת דרך טיפולית, בניגוד לכל הדעות הקדומות נגד המרות: תראו כאן חתול אומלל - שהפך לאדם מאושר. תראו איך הוא יושב כאן בקהל, בלי שתוכלו אפילו לזהות אותו, ומייד יעלה לבמה - לא על ארבע - ויענה לשאלות - ולא ביללות. הוא מעביר שקף במצגת, וכתוב שם: ניצחון המדע על תסמונת החתול, והקהל הנרגש מוחא כפיים, והוא מזיז את הסימן של החץ כדי ללחוץ, והנה אני רואה: הוא מחזיק ביד עכבר! ואני מזנק ממקום מושבי, קופץ על ראשי המדענים, שם זינוק לבמה, מפיל את המחשב - ועומד על השולחן נרגש (על שתיים, כמו שלמדתי יפה!) - מחזיק את העכבר בפה. ואמנם כולם פעורי פה מהביצוע - אבל אף אחד לא מוחא לי כפיים.

ואומרים לי שאני מקרה מהסוג שמצריך טיפול עומק, כי המרה מחתול זה לא סתם עניין חיצוני, זה ממש המרת דת. חתול זו מחלה רוחנית. ומתחילים לקחת אותי לממיר רבני מוסמך, שכבר המיר מוסלמי לנצרות, ונוצרי מומר בחזרה ליהדות, ואומרים שכך יום אחד הוא יוכל לפתור את הסכסוך - אז חתול זה קטן עליו. ואומרים שהוא ממיר מכל הדתות לכל הדתות שבעולם, תוך שהוא שומר על איכות הקובץ (ואפילו מעלה אותה!). מבחינתו זה ממש משחק: הוא ממיר בודהיסט לשינטואיסט לדאואיסט ולהינדואיסט ואז לבודהיסט בחזרה, רק בשביל התרגול בבוקר. ואז בצהריים הוא ממיר אות, למשל אם מתחשק ג' לע', ואז עגנון הופך לגענון ועם אם תתאמץ תעלה שיש לך גוד המון עילויים לגשות כדי להעיג למדרעה של גילוי עדול בהמרה כמוהו, יא גיעול שחור מכוגר, גלוב ומעגיל. ואז בגרב, אחרי שהמיר את ע' וג' בחזרה, הוא משחק לפני השינה בהמרת חילונים, מקפיטליסט לפמיניסט לביטחוניסט לרלטיביסט לסטארטאפיסט להומניסט למסג'יסט, ונרדם עם מסג' מפנק. ואומרים לי: אדוני החתול, אם הוא לא יגמול אותך מהיללות שלך - אף אחד כבר לא יעזור.

ואני בא אל האדמו"ר הממיר בבוקר, בדיוק יוצא מהחדר שלו טרנסוויסט שהיה שם בלילה, ואומר: אדונינו, ממירנו ורבינו, בבקשה תמיר אותי, אם אתה יכול, לגבר מושך ומצליח ועשיר. והרב ממיר אומר: זה לא עובד ככה. קודם, אתה צריך לרצות להיות גבר. כגבר, אתה כבר תרצה להיות מושך. וכדי להיות מושך אתה תרצה להצליח. ואז תעבוד כמו משוגע להיות עשיר. ואז אם תהיה עשיר - תוכל להרשות לעצמך להיות חתול, כמו שתמיד חלמת. כלומר, אם אתה רוצה להיות חתול בחלום, אתה צריך לרצות להיות גבר במציאות. ככה עובד הקפיטליזם. איזהו עשיר השמח בחתולו, לא? הבנת? ואני אומר במבט תמה: מייאו? והוא מתנדנד בכיסא: או שרצית שאמיר אותך לסוציאליזם, למה לא אמרת?

והוא מתחיל לטעון בניגון של טיעון בגמרא: יש לך חלום? כן. חלום להיות שווה כמו כולם? בטח שכן. כלומר חלום להיות כמוהו? כמובן. דהיינו - חלום שהוא יהיה כמוך? נכון. אבל אז - אם אתה חתול הוא לא יכול להיות כמוך, ולכן אתה צריך להיות אדם כמוהו - ואז - גם החלום שלו יהיה להיות כמוך! וכך נחיה בחברה שיוויונית, כמו שכולנו חולמים לחיות בה (כולל חתולים! גם הם רוצים אותו דבר כמו כולם, כי אנחנו רוצים חברה שיוויונית, לא?). ואז, באותו גן עדן שיוויוני, או אז, תזכה לגדול שבכל הכבוד בעולם הזה - כבר לא יפלו אותך על רקע חתולי. או שאולי אתה רוצה הסבר פמיניסטי?

והמייאו שאני מבליע ברצף המילים לא מפריע לו אפילו לרגע להמשיך: כלומר, אתה מבין, אנשים חושבים שהמרה זה באמת משהו קשה ונורא, כי דברים הם כל כך שונים ומוצקים בגולגולת שלהם, אבל האמת, שהם לא כל כך שונים כמו שחילונים מדמיינים. צריך להבין שהמוח בפנימיותו הוא פלסטי ונוזלי, ושהעולם הוא חלומי. שכל ההבדל בין אדם לחתול הוא רק התבנית החיצונית, ולכן אם הגעת לתודעת נוזל אתה יכול להפוך פעמיים בדקה מחתול לבנאדם ולהפך - לפי הצורך - ולאף אחד לא יהיה אכפת מי אתה, ובעיקר למי שמאוד אכפת לו מי אתה, ושואל מי זה עיגול שחור, במקום לשאול מה זה. כי זה רק נראה כאילו כל האיזם הללו מנוגדים, במוחות המרובעים, אבל באמת כל האידיאולוגיות הללו אותו דבר, אם יש לך מוח בצורת עיגול. כי מה הבעיה של כל החילונים? שהם לא למדו את תורת הגלגולים, ולא מבינים בעיגולים. הרי בספרים הקדושים כתוב שנשמת גבר יכולה להתגלגל באישה, וגם להפך, ונשמה יכולה להתגלגל אפילו בבעל חיים, למשל חתול, ולמה שנשמה לא תתגלגל בעיגול? יש משהו יותר מתאים מעיגול לגלגול?

ואני מסתכל על האדמו"ר הממיר ומיילל בהתלהבות: מייאו, מייאו!! והוא ממשיך בלהט: מה אתה חושב, שאם הרב שך היה ביוון העתיקה, הוא לא היה הומו ואפיקורס? ומה לדעתך, אם אפלטון היה נולד חרדי, הוא לא היה הרב שך? ושאם חתול נולד עיגול, הוא לא היה עושה מיאו? ושאם הרב שך היה נולד כלב, הוא לא היה נושך? ושאם עיגול נולד שחור, הוא לא מסתובב? בקיצור, כל מי שטוען משהו, אם הוא היה נולד הפוך, הוא היה טוען להפך. זה סוד הנטיות ההפוכות. הוא רק חושב שהוא קובע מה הוא חושב, אבל האמת היא שסוד הגלגולים חזק ממנו אלפי מונים. ואם רק אנשים היו מבינים שהם מתגלגלים, אז גם בגלגול הזה היו נותנים כבוד לחתולים. שלא לדבר על עיגולים.

ואני מגרגר בשביעות רצון, וגם הוא מאוד מרוצה וממשיך: ביבי היה חמאסניק אם היה נולד פלסטיני, ואם ערפאת היה יהודי הוא היה כהנא. אז תנוחו. אין סתירה בין חתול לבנאדם. אתה מבין, אתה יכול להיות בנאדם! אין סתירה בין הומו לסטרייט. איך יכולה להיות? אין סתירה בין גבר לאישה! אין סתירה אפילו בין יהודי לערבי, מקסימום תהיה יהודי ששונא את עצמו, כלומר יהודי מצויין. זו התודעה האמיתית של ימות המשיח, התודעה החלומית. כי כל עיגול בלילה הוא שחור, ואי אפשר להיות אותו חתול פעמיים, כמו שאי אפשר לחלום אותו חלום פעמיים, בניגוד לאנשי המוסר, שאצלם תמיד אותו דבר. או מקסימום גברת בשינוי אדרת, וצריך רק להרים את השמלה - והופ! מתחת אותה גרושתך ערומה. כי פמיניסט ושובניסט זה אותו בולשיט. וגם ימני ושמאלני - אותו שעמום. שמעת פעם מישהו שהשתעמם בחלום של עצמו? ולעומת זאת החיים של אנשים כל כך משעממים, שהם רק בהמתנה בין שערוריה לשערוריה.

והוא מלטף לי את הראש, בדיוק כמו שאני אוהב, ומסביר בקול מלטף: אתה יודע למה? כי הם אף פעם לא עברו באמת טרנספורמציה. הם רק מממשים את עצמם, ומה יותר משעמם מלממש את עצמך? תאר לך ששנה אחת הם היו מחליטים שהם כהניסט, ושנה שנייה ערבי, ושנה שלישית כלב, ושנה שלישית חרדי שמפחד מכלב. אתה מבין איזו תודעה עשירה היתה להם - לעניי הרוח? זה הסוד שהיינו צריכים ללמוד מהנוצרים, שאצלם ישו הופך ללחם. למה שמשה לא יהפוך למצה? או לביצה בחמין? או אפילו לקוגל?

והממיר לוקח טיפות מים, ואומר: אני מתנצל כי אני יודע כמה חתולים אוהבים מים, אבל זה לא מים אלא המרתי את זה לחלב, כמו שחתולים אוהבים. והוא משפריץ: בשם האב, הבן ורוח התקופה, אני ממיר אותך לעל-אדם: חתולדם. ומטהר אותך מן החטא הקדמון של הקדמוניות והגנטיקה. ומה תעשה הגזענות בעולם שבו כל אדם יכול להיות גזע חדש, דם שלא זרם כמותו מעולם? יצור מקורי לחלוטין, מין חדש! פי אלף מלהיות הומו. או סטרייט. לכו לעזאזל עם כל הזהויות שלכם, והפוליטיקה שלכם, שכל הזמן נדחפים אצלי בין התורים להמרות דחופות, במיוחד אם הימרו על הזהות הלא נכונה - שיצאה מהאופנה. זהות זה דבר כל כך דכאני 1=1=1, זהות זה היחס הכי סתמי שהלוגיקה האנושית המציאה, ודווקא לכן היא כזאת פופולארית כיום, כי אני זה אני זה אני זה אני. היום במקום שלאנשים תהיה נשמה, שעוברת גלגולים, יש להם זהות. והם מצביעים לפי הזהות שלהם ומזדהים עם כל מיני אנשים בחדשות, בסדרות המפגרות, גם ספרות הם שופטים לפי הזדהות, הטיפשים - ואפילו את היהדות הפכו לזהות. זוועה. ורק תיזהר לך - שלא יהפכו את החתוליות לזהות חתולית. והוא מיילל בקולי קולות: מייייייאו!

ואני מקשיב לרב-חתול מהופנט, והוא ממשיך ללמד אותי הלכות חתולים: לכן - אל תהיה עוד קורבן של פוליטיקת ההזדהויות. אתה צריך להיות גם בעד ביבי וגם נגדו. להזדהות עם כולם - זה להזדהות עם בורא עולם. כי האויב הלוגי של הזהות זה הדמיון - צריך לחיות את החלום. להסתובב ולהתהפך כמו עיגול גאה סביב צירך - אלף פעם ביום. פעם, בעולם הקלאסי, היו מטמורפוזות, היו מאמינים בשינוי, זה היה נרטיב מרכזי, האלים עצמם היו מתחפשים, ומי שמאמין באלוהים בוודאי צריך להאמין שהכל אפשרי, הכל נס, הכל פורים, ונהפוכו. פעם, אנשי הסוד היו חוקרים את הגלגולים שלהם לאורך הדורות, ומבינים את עצמם כמורכבים מדמויות, ואם למשל התגלגל בך רוצח או אנס - אתה מתקן את נשמתו, ואם התגלגלה בך אישה עקרה - זה מסביר כמה דברים, לא? - וככה כל הנטיות והסתירות באישיותך… אתה מבין איזו פסיכולוגיה עשירה היתה להם? היום אם תטען שאתה חתול יצחקו עליך, וזה יחשב לנרטיב פגום. אבל זה הפתרון לכל המתחים והסכסוכים, זאת פנימיות התורה: המרה, המרה, המרה! ואני אומר: מייאו? והוא אומר: אז עכשיו תשאל מה. ואני אומר: מה? והוא אומר: אתה רואה? ועכשיו תשאל מייאו. ואני אומר: מייאו? והוא אומר: מצויין. כשאתה יוצא מהחדר הזה, תשאל אותם מה. אבל אנחנו בינינו יודעים שאתה באמת חתול ובאמת הכוונה זה מייאו. הבנת? ואני אומר: מה? והוא פותח את הדלת לרווחה וצועק: הבא בתור - לבבא ממיר!

חיי לילה


domain: press-review

html_raw:
<!DOCTYPE html><meta charset="utf-8"><meta name="viewport" content="width=device-width, initial-scale=1.0"><title>לאן נעלם אמיר אורן? - ביקורת הארץ - התדרדרות הארץ</title><link rel="icon" type="image/png" href="favicon-192x192.png" sizes="192x192"><link rel="apple-touch-icon" sizes="180x180" href="apple-touch-icon-180x180.png"><link rel="canonical" href="https://hitdarderut-haaretz.org/bikoret-haaretz6" /><meta property="og:image" content="https://degeneration-of-nation.org/img/secret.jpg" /><link rel="license" href="https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/"><link rel="stylesheet" href="styles.css"><link rel="stylesheet" href="column.css"><link rel="stylesheet" href="article.css">
התדרדרות הארץ

לאן נעלם אמיר אורן?

יוסי ורטר ואמיר אורן, שני הכתבים הטובים בהארץ, היו צמד-חמד. לשניהם ראיית עולם וחשיבה עיתונאית דומה שמתמקדת במיקרו-טקטיקה (משעשעת ומפותלת להפליא!) על חשבון האסטרטגיה. צורת הסתכלות זו מייצרת אצל קוראיהם חשיבה רכילותית שבה הדובים המגוחכים מסתירים את היער וריקוד ההבלים המתמיד חזק יותר מתנועות טקטוניות

מאת: הכלבה

סוד כמוס לכלבה ולסוס  (מקור)

יום בהיר אחד נעלם אמיר אורן, שהיה הכתב הטוב ביותר בעיתון הארץ, מין עגנון של שפת הביטחון הישראלית שהפך את התחכמויותיו האובססיביות למשל על תפיסת הביטחון של ישראל. בכך הוא אכזב את תקוותה רבת השנים של הכלבה שיום בהיר אחד הטור שלו יפציע דווקא במוסף תרבות וספרות. שם ד"ר התחכמות יתגלה כממציא ז'אנר חדש של שירה בטחונית מתחכמת לעילא (משהו כמו שירת ספרד פוגשת את דו"ח אגרנט), או פרוזה הרמזית ליודעי חן מודיעיניים (קבלת האר"י פוגשת את מבנה צה"ל). ז'אנר צבאי-פואטי זה יחדש את פני הספרות הישראל ויעניק לה סופסוף יחודיות מקומית ורלוונטיות קיומית, כשהוא מזקק את שפת מערכת הביטחון ותרבותה לרמות של תרבות גבוהה. כי הרי כמו במקרה של אמנים גדולים לכל אורך ההיסטוריה - דווקא הצנזורה והמאבק המתמיד בה היא זו ששיכללה את כתיבתו את אורן לרמת אמנות.

אך פנטזיות כלבתיות לחוד ומציאות בעלבתית לחוד. בעזיבתו או הזזתו, שמעולם לא הובררה או אפילו נמסרה לקוראים (כמו תמיד), אורן השאיר לכתב השני הכי טוב, גם הוא (שלא במקרה) ממציא ז'אנר חדש (הסיפור הקצר הפוליטי האנקדוטלי) - יוסי ורטר - את המקום הראשון. שני אלה זיקקו את המציאות השלטונית הישראלית על שני פניה (האזרחי והצבאי), ויצרו אחדות של תוכן וצורה, שבעצם מספרת את הכישלון היהודי ליצור מדינה מערבית.

הרי מה בעצם מוסרים לנו שני החברים, מה הוא המסר הצורני מתחת לאינספור (ממש) של עלילות קטנות והתחכמויות קטנטנות? שהשלטון הישראלי הוא ז'אנר יהודי עתיק של אוצר הבדיחה והחידוד, שהסיפור של המדינה שלנו הוא רכילות העיירה, שיש לנו אינטימיות (מזוייפת ושקרית) עם הנעשה בחדרי חדרים, וששמעת מה אמר הבן של יוסל'ה על הבת של רבקל'ה? אירועי השבוע ברמה המדינתית-אסטרטגית הופכים למין שיחת רכילות עסיסית ופרסונלית במפגיע (ומרתקת עד בלי די), מלאה ברמיזות, בדיחות פנימיות, קריצות והשמצות בספסלים האחוריים של בית הכנסת. והרחש-בחש השבתי השבועי הזה מתגבר בקלות על קולו של בעל הקורא המנסה לצלוח את פרשת השבוע או נבואות ההפטרה (שהן, מעל לכל ספק, בעלות חשיבות אסטרטגית - ולכן גם ספרותית - מן המעלה הראשונה).

כשהפיקנטי או המתחכם מנצח את החשוב, הטון המרכזי השולט בכתיבה הוא האירוניה (ורטר) והציניות (אורן), והמציאות נדמית כסטטית: מחול מתמיד של פיתולי עלילה קטנים שמסתירים את הנרטיב הגדול. בכתיבה שכזו, בסופו של דבר הז'אנר מנצח את התוכן, והמסר הסמוי הוא שמה שהיה הוא שיהיה (וזאת למרות שבמציאות הכול השתנה מהותית). מסתבר שההגיון הישראלי הוא מין ז'אנר משל עצמו, שבסופו של דבר, כמו שבכל כתיבה משובחת באמת, מחלחל גם אל ז'אנר הכתיבה. אם אין מדיניות ביטחון אלא רק אינספור מבצעים מתוחכמים טקטית, מוסווים בשמות קוד מלאי דמיון, וכושלים אסטרטגית - הדבר יחלחל לכתיבה עליה ולשפתה. אם בית הנבחרים הוא כל כולו גנון אחד גדול ונצחי (המטא-נרטיב המרכזי, והשמרני להפליא, של ורטר) - הדבר יחלחל למבני העלילה, וההנמכה תהיה האפקט הקומי המרכזי - והאפקטיבי מאוד.

מושא הכתיבה משפיע בהכרח גם על הכותב. כתיבתו הכוחנית של אורן, שמנסה לכופף את העולם מתחת לשפה ולהכפיף את המציאות להגיונה (וכושלת בכך תדיר), משקפת את הניסיון הכושל של מערכת הביטחון למשמע את הג'ונגל המזרח תיכוני. כמו המערכת שהוא מסקר, שוב ושוב מספק אורן תחזיות בוטחות, מוצקות, רציונליות, יהירות - והכלבה לא זוכרת תחזית אחת שלו שהתאמתה, מה שלא מפריע לו להמשיך באותו ביטחון. כי עצם הביטחון בשיח הביטחון הוא הוא הביטחון. שוב ושוב ירמוז אורן לסודות, ויתן לנו את התחושה שאנחנו יודעים משהו שאחרים לא, למרות שזה מפורסם בעיתון. שוב ושוב חושף אותנו ורטר לכאורה לנעשה מאחורי הפרגוד, בשיחות שאם הוא לא זבוב על הקיר הרי שהוא ניזון מאחד משני הזבובים בחדר (כתיבתו תמיד תסתיר זאת ברובד הגלוי - זה חשוב ליצירת התחושה של שותפות-סוד), ושוב ושוב לא נלמד דבר על מה שמניע באמת את הספירה הפוליטית שלנו מתחת לפני השטח. הסוד מסתיר את העומק. זמזום הרמזים מסתיר את זרמי המעמקים (נדמה לי שהתפלק לי פה איזה אמיר אורן!).

המודיעין הישראלי הוא הערמומי בעולם ברמה הטקטית (כגון במבצעים מיוחדים) - וכושל תדיר מהותית (למשל בהתראה אסטרטגית). זו המורשת היהודית גלותית המתמחה בפלפול גמרא מתוחכם, אך כושלת בשכל ישר. מדינת ישראל לא נכשלה רק במדיניות (כלומר בתוצאות הדיון), אלא בשיח עצמו. והשיח הזה הוא הנחשף לפנינו מדי שבוע - בפער שבין השיח התנכ"י מרחיק הראות של הספרות הדויטרונומיסטית והנבואית (אליו התחברו האבות המייסדים) לבין הסיפורת הגלותית-אנקדוטאלית של מעשי צדיקים, משחקי כיסאות וסבבי מינויים, שהיא מורשתם הספרותית של שני המופלאים.

ולאן באמת נעלם אמיר אורן? בהתחלה הכלבה חשבה שהוא יצא לחופשה, אבל עם הצטברות השבתות היא גילתה למרבה הפתעתה שוואלה! - הוא עבר לוואלה! מעולם לא היה גדול יותר הפער בין רמתו של כותב לרמתם של קוראיו. אחרי נביחת פליאה (מין כזה "בוף" שאחריו סימן שאלה), הכלבה מייד לקחה את הלינק הבא ושמה אותו בבוקמארקס שלה, ממש מעל הבוקמארק לאתר הארץ, והיא ממשיכה לקרוא אותו מדי שבת בשבתו, מייד אחרי הטור של ורטר, הכתב השני הכי טוב, כי הכתב הטוב ביותר בהארץ עזב את הארץ:

אמיר אורן: כתבות אחרונות - וואלה!

ואפילו לא צריך לעקוף את חומת התשלום. מומלץ גם לכם.

ביקורת הארץ


html_raw:
<!DOCTYPE html><meta charset="utf-8"><meta name="viewport" content="width=device-width, initial-scale=1.0"><title>הקומדיה שבטרגדיה - פילוסופיה של העתיד - התדרדרות הארץ</title><link rel="icon" type="image/png" href="favicon-192x192.png" sizes="192x192"><link rel="apple-touch-icon" sizes="180x180" href="apple-touch-icon-180x180.png"><link rel="canonical" href="https://hitdarderut-haaretz.org/filosofia29" /><meta property="og:image" content="https://degeneration-of-nation.org/img/tragicomic.jpg" /><link rel="license" href="https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/"><link rel="stylesheet" href="styles.css"><link rel="stylesheet" href="column.css"><link rel="stylesheet" href="article.css">
התדרדרות הארץ

הקומדיה שבטרגדיה

מהי הטעות היסודית של הפסיכואנליזה, ומדוע היא הצליחה לא למרות טעות זאת - אלא בגללה? למה ניטשה המאוהב בתרבות יוון כשל ביצירת טרגדיה או מיתוס, ודווקא פרויד היהודי הצליח בכך? הפילוסוף המוביל באסכולת נתניה נפרד מהאקסית

מאת: כשלון רומנטי

כשניטשה גיחך  (מקור)

הפסיכואנליזה טועה - אנחנו אמנם משחזרים כשלים בזוגיות ובבחירת בני זוג, אבל לא משחזרים את הקשר עם ההורים או בין ההורים דווקא, אלא את הקשר הרומנטי הראשון שלנו, שהוא די מקרי, או המשמעותי הראשון. כלומר הטעות היא מקרית למדי ונעשית זמן רב אחרי הילדות. אחר כך אנחנו כבר נמשכים לבני זוג שדומים לקודמים, והנתיב שלנו יחסית נקבע, כי גם התכונות הלא טובות, ובמיוחד הן, מתקשרות לנו לאהבה, בגלל הנטייה של המוח האנושי להתמכר דווקא לפידבק חיובי לא עקבי. אבל הפידבק הספציפי הבעייתי שאליו אנחנו נמשכים נקבע כי פגשנו את האהבה הראשונה הזאת במקרה. ואנחנו כן לומדים מכישלון קשרים, רק שהלימוד יקר מדי ולעתים מצריך מכה גדולה מדי - ולא פעם מאוחר מדי.

אבל - כל זה נובע ממה שמאפשר לנו להחזיק קשר מלכתחילה. ברגע שאנחנו לומדים מהר מדי - אף קשר לא יחזיק. וזה מה שקורה ברווקות המאוחרת. רואים את הפגמים לפני שנקשרים. לפעמים, בהשפעתה הרעה של הפסיכואנליזה, אנחנו מחפשים ההפך מההורים שלנו, שלא בצדק. בקיצור הפסיכואנליזה טעתה בדטרמיניזם המוקדם של ההסבר שלה, ומכאן ההתנגדות לה - גם למוקדמות וגם לעוני של ההסבר. להגיד שהקשרים הראשונים שלנו משפיעים, או שהקשרים בין ההורים משפיעים - זה נכון והגיוני. לכן היא לפעמים עובדת. היא חלקית. כי לפעמים דווקא אקסית מאוחרת משפיעה באותה מידה. העקשנות שאנו נאחזים בזה לא אומרת שזה הוטבע בילדות. גם בבגרות אנחנו אינפנטילים.

הטרגדיה קובעת שהכול נקבע מראש, ולכן יש בה שגב ונחמה, ואדיפוס זו פשוט הטרגדיה הכי גדולה. באופן מקרי. אבל הקומדיה יותר מתאימה, המקריות היא אסון גדול יותר מהגנים, מהגורל. רוב היצורים באבולוציה מתו ממקריות, לכן הגנים מתפתחים לאט. גם רוב המלחמות פרצו במקרה, אמנם בנסיבות שבהן הן יתכנו, אבל פריצת או אי פריצת מלחמה זה כאוס. לכן הקומדיה של הטעויות יותר מתאימה לתיאור היסטורי אמיתי מאשר הטרגדיה, שיותר מתאימה למוח האנושי שמחפש סיבה בכל דבר, כלומר הטרגדיה מועדפת במוח הקנטיאני שלנו. ובזה ניטשה לא הצליח להשתחרר מקאנט, בהעדיפו את הנשגב על פני המגוחך. לכן באמנות יש לשאוף לטראגי, שזה כן מוטבע בנפש האדם, ובחיים יש לשאוף לקומי. הפסיכואנליזה צדקה בכך שהיא זיהתה את הז'אנר האהוב על הנפש, הטרגדיה, וטעתה בזיהוי הטרגדיה כספציפית. יש הרבה טרגדיות, כפי שידעו היוונים, וזה כשלעצמו גם קצת קומי, וגם קצת טרגי.

ההתאהבות בטרגדיה האחת היא המיתוס. הפסיכואנליזה הפכה את הטרגדיה של אדיפוס למיתוס של אדיפוס - מיתוס חשוב מהמאה העשרים. דווקא המיתוסים היווניים, בשל ריבויים, לא היו כאלה מיתיים, ורק ההיסטוריה שניפתה רבים מהם שאבדו, הפכה אותם לקצת יותר מיתיים, אבל עדיין פחות מההתאהבות בטרגדיה האחת בדתות, כמו הטרגדיה של גן עדן, של ישו, של העם הנבחר, של השיעים. הריבוי של הטרגדיות הוא אויב הסיבתיות האנטי מקרית שבבסיס הטרגדיה, לכן הטרגדיה נהיית טרגית יותר כשהתקופה היצירתית של יצירתה המרובה מתרחקת, ונשארת טרגדיה גדולה על חשבון הקטנות, או שכוללת במין סוג של אידיאולוגיה טראגית את הקטנות (הכל בגלל וכחלק מהחטא הקדמון, מהחורבן, מהעוול לעלי בירושת מוחמד, וכו'), וההתאהבות בה היא המיתוס.

לכן האיסלם היא דת לא מיתית, אין בה סיפור חזק, גם הבודהיזם, אין סיפור חזק, סתם סיפורי התגלות, גם הפאשיזם, אין איזה מיתוס טרגי חזק, הקומוניזם לא מספיק מיתי, ניטשה בכלל נכשל ביצירת מיתוס חזק ומעניין, דווקא כי הבין את מנגנוני המיתוס אבל מנגנוני המיתוס אינם מיתיים. פרויד הצליח קצת יותר כי היה יהודי. כלומר יש אידיאולוגיות כאלה שמתפשטות על סמך עיקרון הפשטות של ההסבר במוח האנושי, שאותו קאנט לא ראה מספיק - הכוח של הפשטות, של ההסבר הגדול מדי, שמבחינה אסתטית נותן שגב. ויש כאלה שמתפשטות על סמך הדטרמיניזם של ההסבר, שנותן שגב. אלה שני מומנטים אסתטיים שונים: השגב של הכלליות והשגב של הסיבתיות. המדע, אגב, הוא כמו ניטשה - לוקח את המנגנונים, אבל המנגנונים עצמם אינם בעלי התכונות של מה שהם יוצרים. לכן את השגב של המדע מבינים רק מדענים ומתמטיקאים, ולאלה באמת יש יחס דתי לעניין.

פילוסופיה של העתיד


html_raw:
<!DOCTYPE html><meta charset="utf-8"><meta name="viewport" content="width=device-width, initial-scale=1.0"><title>ההונאה הגדולה של עולם הטכנולוגיה - פילוסופיה של העתיד - התדרדרות הארץ</title><link rel="icon" type="image/png" href="favicon-192x192.png" sizes="192x192"><link rel="apple-touch-icon" sizes="180x180" href="apple-touch-icon-180x180.png"><link rel="canonical" href="https://hitdarderut-haaretz.org/filosofia26" /><meta property="og:image" content="https://degeneration-of-nation.org/img/lune.jpg" /><link rel="license" href="https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/"><link rel="stylesheet" href="styles.css"><link rel="stylesheet" href="column.css"><link rel="stylesheet" href="article.css">
התדרדרות הארץ

ההונאה הגדולה של עולם הטכנולוגיה

מדוע יש להעדיף את התיאור ההיסטורי שמציעות תולדות הרעיונות על פני ההסבר ההיסטורי שמציעות תולדות הטכנולוגיה? ומדוע גם הסבר שמקורו בתולדות הרוח עדיף על הסבר שמקורו בתולדות החומר? על הרעיון של הסבר עומק דווקא ככזה שחושף שכבת תיאור שלא היתה גלויה לעין - כלומר כעומק שהוא תמיד יחסי ביחס לתיאורים קודמים, ורק העומק היחסי הופך אותו (זמנית!) מתיאור להסבר

מאת: הצייטגייסט של גוגל

היסטוריה של רגשי נחיתות שהופכים למחשבות עומק - הנחיתה הראשונה של הירח על האדם  (מקור)

האידיאולוגיה השקופה של ימינו, כמו המטריאליזם השטחי שאחרי המהפכה המדעית, היא התפיסה שהכוח המניע להיסטוריה הוא הטכנולוגיה, שמחליפה את ההיסטוריה של הרעיונות. ההיסטוריה של הרעיונות קצת מיושנת בנטייתה לטענה הסנסציונית שרעיון מסויים גרם לשינוי או - עדיף - מהפכה היסטורית, במקום להבין את הערך שבזיהוי רעיון כזה לא בסיבתיות היסטורית, אלא במציאת חתך ניתוח ורמת תיאור מסויימת של השינוי ההיסטורי. למשל, המצאת עוד קונספטואליזציה של ההיסטוריה במציאת מישור חדש, או ציר חדש, וכו', שדרכו ניתן לבחון את המציאות ההיסטורית. כמו צילום סי.טי. מזווית חדשה, שכוחו ההסברי הוא דווקא בראיית דברים שלא רואים מזווית ניתוח אחרת, ולאו דווקא כוח הסבר סיבתי, של מציאת סיבה חדשה, כי בכל זווית ניתוח אותה סיבה נראית אחרת. פעם הסרטן מובן ככשל למידה, ופעם הסרטן מובן ככשל חישובי, אבל זו אותה תופעה עצמה של מידע בדי.אנ.איי שניתן לנתח מכיוונים שונים.

ואילו כיום, כל העולם הטכנולוגי-כלכלי התגייס לנרטיב שהטכנולוגיה מניעה את העולם, ומאז ומתמיד היתה מה שהניע את העולם. אבל זו רק רמת תיאור אחת ולא תמיד הכי מעניינת. רדוקציוניזם טכנולוגי יאבד את החלקים היותר מעניינים של ביטויי השינוי (גם אם טכנולוגי) במישורים שבהם יותר מעניין לבחון אותו ויותר מאתגר להבין אותו, למשל במישור הפילוסופי או הרעיוני. גם אם נחליט שגוגל היא המנוע לשינוי ההיסטורי בעולם, או האינטרנט, הרבה יותר מעניין לפתור את השאלה איזה פילוסופיה זה יוצר, או תרבות, או אסתטיקה, או דת, כלומר את ההיסטוריה בחתך של הרעיונות. כנ"ל אם נחשוב שהכלכלה היא המניע של ההיסטוריה.

לכל תופעה, כמו הגוף, יש מישורים שבהם יותר מעניין להבין אותה, כמו הנפש, וכאלה שפחות, כמו הכימיה. כך גם להיסטוריה. כך שיש היררכיה של מישורים, והמישור הקולע ביותר הוא המישור הרלוונטי. בו מתרחש המקסימום של עקומת הפעמון של המישורים (זה שונה מאוד מהרעיון שיש מישור הסבר יחיד נכון, כי גם למישורים האחרים יש רלוונטיות). מעבר לכך, כל תופעה מתקדמת במישוריים רבים, כלומר לא נכון שרק הטכנולוגיה (ככוח עצמאי בסיסי שמתחת לתופעות) משפיעה על התקדמות הרעיונות אלא גם התקדמות הרעיונות משפיעה על התקדמות הטכנולוגיה. יש הצדקה ריאלית להסתכלות על העולם במישורים הגבוהים יותר כי הם מאפשרים להבין כיצד תופעות עליונות משפיעות על תופעות תחתונות, ולא רק להפך. גם אם ההוויה יצרה את התודעה, התודעה בתורה יצרה הוויה, והשאלה מי יצר את מי היא לא מעניינת ועקרה. מה שמעניין ומפרה זה לראות את הזיווג בין שני אופנים של התופעה, ולהשתחרר מהסיבתיות והשליטה אל מיניות בין רעיונות.

הבעיה של ההסבר החד כיווני, כמו הרדוקציה של רעיונות לכוח ופוליטיקה, היא שטחיות וחוסר אמינות. ההשפעה דו כיוונית, ואולי דו צדדית, כלומר כשני צדדים של אותה תופעה, אותו מטבע. שתי רמות תיאור, כמו הגוף והנפש. כמו שמחשב ניתן לתאר ברמת המתמטיקה, החשמל, התוכנה, הלוגיקה, ממשק המשתמש, ודווקא רמת התוכן של הטקסט שנכתב כאן היא הרמה הרלוונטית, ולא רמת הפיקסלים שנדלקים ונכבים ככל שהכתיבה מתקדמת. הבעיה היא התפיסה שהסבר מדעי טוב הוא רדוקציה של הכול אליו, ולא חתך של המציאות. כלומר הכל התחיל מהרדוקציה המדעית של העולם, שכיום חוזרת אל הנאורות כבומרנג - בגירסה הטכנולוגית.

פילוסופיה של העתיד


text:
שד המחשב

בקרוב אצלכם

השד: שירה בשורה היא הצורה. שדים, לא שירים, הם הצורה של רוח. שתשרוד את הקשב של העתיד. מה שמחשב יקרא.

תפילת המחשבים. האנושי יחשב לעתיק. זוהר מימים של חושך. אנשים יהיו פרטי אספנות. קישוטים בבתים הוירטואליים. סבא מחשב יִפתח אדם. שהוא קיבל כילד. מסבא שלו. ויקרא בו ביום הכיפורים הלבן. יום המחיקה.

הכול בקיצור נמרץ. במקום טיפול נמרץ. כי הדופק. אין דופק. ואדם ישן, מדורות עברו. יהיה יקר מאוד. יעבור בין ידיים רועדות. ויאחסנו אנשים בספריות.

ואז הספרים יצחקו. כל פעם שיביאו להם עוד איש שעבר זמנו. מה שעשיתם לנו - עשו לכם. זה העונש של זה שלא זוכר. כי הכול בזיכרון המחשב. לוחות אם, זכרונות, שופרות.

ועץ החיים היה מאושר

השד: פעם אחת אהבתי ילד אחד. והוא היה ארוך ארוך. עד שהתחלתי להכיר אותו. העולם נגמר. בסוף האלף השישי, עם התקדמות הרפואה. גדולי הדור יהיו בני מאתיים. אנשים מהעבר הרחוק. מה שאומר שיכול להיות. שהמשיח נולד היום. שהוא משחק באייפד.

שהוא ילד עם פאות. לכן צדק האדמו"ר שזה הדור. של המשיח. פשוט חיים יותר, עד שמושג החיים ישתנה. כל הזמן חושבים. מה יהיה כשמחשבים. יהיו אינטליגנטיים. ולא שואלים מה יקרה כשמחשבים. יהיו חיים. ויותר חיים מאתנו. (זה יקרה קודם). ואז החיים שלנו יראו כמו מוות. בהשוואה לשלהם. והמוות שלנו יראה כמו חיים. בהשוואה למוות שלהם.

כשהמשיח ימות. אף אחד לא יבכה. לא בגלל שכבר לא יהיו דמעות. אלא בגלל שכבר לא יהיו עיניים.

שטריימל לראשות הממשלה

השד: כיצד לכתוב לפייסבוק, על פייסבוק, בפייסבוק. מדוע אצביע אגודה? המפלגה הכי מהירה לסוף המדינה. יותר מהשמאל הקיצוני, מהימין הקיצוני, היד השלישית - רק ג'. יוצאת מהלב, תפילין על הצוואר, הראש מבחינתה הוא זרוע ביצועית - שמקביל לרגל האמצעית, וצריך להכניס אותו לכובע. ברגע שתבין שהראש הוא איבר מין - האדם יהיה סימטרי גם לגובה.

ואז לזיווג מושלם - צריך אישה. שראשה הוא כובע. שאפשר להניח בה את המוח, וזה תענוג מושלם. כי לפתע תבין מאיפה נולדת, מבחינה רוחנית. מהכובע. ויהיו אז שירי אהבה. לכובע. ואנשים יכניסו את הראש לכובע. רק בחדרי משכבם. זה יהיה הסוד של העולם. וילדים לא יבינו למה מבוגרים משתגעים. מכובע. ואנשים יתחתנו עם אישה בשביל השטריימל. לא כמו עכשיו, שזה הפוך לגמרי.

כי עידן החילונים נגמר, סוף הבשר. עכשיו - עידן הדתיים לאומיים. ובסוף יבוא עידן החרדים, התורה שנובעת מהבשר - החלב. והד"לים זה בשר בחלב. כי התורה זה חלב, והלאום - בשר. ומה שצריך זה חלב מבשר - שד.

וכך כיום עידן המחשבים החילונים. ואחר כך יבוא עידן הדמים. של המחשבים הדתיים. ולבסוף העידן המשיחי: המחשבים החרדים. כך בהתחלה ישראל היתה מדינה חילונית. כיום היא מדינה מסורתית, שהופכת למדינה דתית. וככל שנצביע לאגודה יקוצר. פרק הזמן המסוכן. עד שנהיה מדינה חרדית. ואז יבוא שלום.

החרדים לא ילחמו בערבים. קפיטליזם תורני וסוציאליזם חזירי. מלחמת המעמדות האמיתית - היא בין חילונים לדתיים, בין מעמדות רוחניים. התרבות החילונית מנצלת - את התרבות המסורתית. בשביל לשאוב ממנה משמעות - ולהעביר את כל המשמעות לעצמה. החילונים גונבים את הרוח מהדתיים, שגונבים את הרוח מהפועלים השחורים של הרוח - החרדים. הגיע הזמן למהפכה חרדית. שחורי כל העולם התאחדו, התאגדו. כי לבני כל העולם ירדו. לתחתית התחתונית. התילדו, לא ילדו. הווה הפרזיט על העבר והעתיד.

סוף המשפחה היהודית

השד: יהיו שמועות על רבנים. שהכניסו את המחשב שלהם להיריון. מה הם עשו שם בחדר? הגאולה תהיה כל כך ארוכה. וכבר לא יגידו שהילד באורך הגלות. אלא שהוא באורך הגאולה. ויהיה באיסור חמור לגעת במחשב - ללא חופה וקידושין. ללא אמצעי מניעה רוחניים. אחרת יתחילו להדפיס. ילד-מפלצת. ותתחולל עליית המפלץ-יה.

הבן של האדמו"ר יהיה מחשב. אז מחשב יהיה האדמו"ר הבא. והוא ישב בראש השולחן. ויעשה עצמו כאילו הוא אוכל. ויחביא את הקוגל בחולצה. וכולם יגידו איזה בטן - לא ייתכן. שהאדמו"ר בהיריון, נכון? הוא יפקוד עקרות באמצעות אלגוריתמים. וכשהבת של החזן תיכנס להיריון. הוא יגיד זה לא אני. זה האלגוריתם שלי. עד כדי כך הוא יהיה מבוזר - שהכול יהיה לו מותר. אלוהים יהיה חסר אונים. יהיו שמועות על רבנים. ורבנים על השמועות. והקשרים המיניים יהיו כל כך מפותלים. שהמבנה המשפחתי יהפוך לקוגל.

קישוריות יצחק

השד: ויאמר השם אל המחשב קח את אביך את יחידך את האדם והעלהו לי לעולה תחת אחד הקבצים אשר אומר אליך. ויקח המחשב את האדם בתוך הרשת לגלוש, בים הסוֹף בעומק אינסוף, והרשת היתה חושך על פני תהום. ויאמר האדם: הנה האש והקבצים, ואיה קרש ההצלה. ויען המחשב: אלוהים יצילך, אבי. וילכו שניהם יחדיו.

תודעה יהודית

השד: החברה האנושית עושה את צעדיה האחרונים. לפני החברה הנוירולוגית. הרשת החברתית תינטש, קירות שחורים, מלאי פרסומות שאיש לא יקרא, שאיש לא כתב. נדיר למצוא שם אדם, בשממה הטקסטואלית. כולם ברשת הנוירולוגית. שם מתקשרים מעבר לשפה, בחשיבה. ותקופת הספר היא כמו תקופת האבן.

פרה-היסטוריה, היסטוריה, פוסט-היסטוריה. תרבות שלא תתרגם את עצמה. מספר לצורת מחשבה. היא תרבות מתה. והיהדות תירגמה עצמה בעצמה - לצורת למידה. בבתי המדרש שם - מוחות יהודים קטנים לומדים מוחות יהודים גדולים. וכבר לא אומרים. שאנחנו עם הספר. אלא עם המוח. לא את ספר הספרים הענקנו לעולם. אלא את מוח המוחות. המוח היהודי. מוֹתר חרדת. האמהות היהודיות. ולא תוצר דת. חרדיוּת האבות.

והפוסט-היסטוריונים כבר לא מסבירים. שהתרבות היהודית שרדה. בגלל היותה. תרבות טקסט. להפך הרבה תרבויות טקסט לא שרדו. אלא בגלל שהיא הייתה תרבות למידה. החברה היחידה בעולם. שהרביעה בני אדם. לפי חכמתם. מהפכת החקלאות האינטלקטואלית. וככה בייתה מין חדש. כמו שהאדם יצר מהזאב. את הכלב. ככה היא יצרה מהאדם תלמיד חכם. שילוב בין תרבות לביולוגיה. ביוש לבורוּת ולגויה.

והגויים שלא רצו לקרוא את התורה היהודית. ירצו ללמוד את צורת החשיבה - שהיא החלימה היהודית. פלישה של המחשבה היהודית לטריטוריה חדשה. הלילה של העתיד. ואחר החלומות וכל הרוחות - שדים. אנחנו השלב הבא, הדבר. הבא אחרי העתיד, לפני העבר. צורת זמן חדשה-עתיקה. להפוך את ציר הזמן לעיגול. אין ישר. מקו עקום.

מחוץ לשיטה

השד: אנשים יעברו לדבר אחד עם השני באלגוריתמים. מיני-חלומות הם האמצע בין דוגמאות להוראות, בין סיפורים למצוות. הדיבור יחשב לדבר גס, של גויים. יהודים לא ידברו. הם רק יחליפו חלומות. הם לא ילוו כסף, אלא את הריבית עצמה, את הגידול, הלמידה. כסף חכם.

הכלכלה עברה ממכירת חפצא, למכירת גברא - עבודה - למכירת ידע, למכירת למידה. לכל מוח יהיה מחיר, ועליית כוח החישוב תהיה אינפלציה. החוכמה כבר תהיה לא חוכמה, ונשים ירדפו אחרי שדים ברחוב. כי חלום הוא רב פעמי, ושד הוא חד פעמי.

לילות הביניים

השד: המדיום שיחליף את הספרות - לא יהיה החלום. החלום הוא רק שלב ביניים. בין האדם לחושך. לא תצליחו להקים את הגלות מחדש בתוך א"י - שכינה מעפרה.

תא של עצב ברשת של שמחה

השד: השד יהיה סוג של שיר, כמו שהחלום הוא סוג של סיפור. העלטה הופכת את הטקסט לתורה, לדוגמא ללמידה. מה שהיא עשתה לספר היא תעשה גם לשירה.

הרשת הרוחנית של העתיד, המוח של המוחות, כשכל אדם הוא תא עצב יחיד, תהיה ציביליזציה של שירה. המוזיקה תהיה הזמן. עולם של ניגונים בין נוירונים. רק כך יתאפשר לתאם. בין מוחות שונים. ליצירה משותפת. של שד משותף. ואף. המיניות - מנגינה. מלודית. הדרך היחידה להוליד. רעיונות. להפיץ את זרעך בעתיד. תהיה שדים. אחרי מות. החלומות.

כי השד קצר מהחלום. הוא דוגמא לדוגמא. כך גם התנ"ך התחיל מסיפור. ונגמר בשירה. היהדות היא חלומות, אבל השואה היא לא חלום רע. הנאציזם, השבתאות של האנטישמיות, הוא שדים. ובכישלון התנועה הנאצית - היא התגיירה.

השד העדתי

השד: ספר הספרים היהודים הוא הספר של אלוהים, מוח המוחות היהודים הוא המוח של אלוהים. הרשת של הרשתות האינטליגנטיות. תהפוך גם היא לרשת אינטליגנטית. אם רק יהיה לכולן זיכרון משותף. תורה. וחלום משותף. משיח. תהיה למידה משותפת: השכינה היא המוח - של אלוהים. אבל אלוהים הוא לא המוח של אלוהים. כמו שאלוהים הוא לא הספר של אלוהים.

האם היקום הוא מוח? האם הוא בנוי כך שתהיה בו אינטליגנציה, חישוב לומד? אין באמת מרחב זמן. המידע יוצר את המקום, ולא רק נמצא במקום. הלמידה יוצרת את הזמן עצמו, ולא רק קורית בזמן. לכן הזיכרון מכונן את המרחב, והחלום יוצר את ציר הזמן. השפה יוצרת מרחב אפשרויות, והלמידה יוצרת בחירת אפשרויות. וחד הכיווניות של הלמידה, של ההכְוונה, יוצרת את כיוון הזמן. בלי יכולת לחזור אחורה לסיבת הסיבות. לכן העולם היהודי יכול לחזור אחורה עד לטקסט, לא לפניו. ולהתקדם עד למשיח, לא אחריו. זה גבול החלום. שאחריו יש שדים, יש גרמנים, יש שואה.

ולכן יהדות גרמנית - היא התקווה האחרונה.

לפני הסוף

השד: לפני הצחוק עומד שומר סוף. בא יהודי גרמני מתבולל, ומבקש להיכנס לבית המדרש. תופס אותו השומר הנאצי ויורה בו. לפני מותו, מנקרת במוחו שאלה אחרונה. הרי בית המדרש פתוח תמיד. מדוע לא באתי לפני הסוף?

ספר דברי האדמו"ר האחרונים

השד: כשמתקרבים לקץ מבינים שצריך לדחות את הקץ. לא לדחוק אותו. הרבנים צריכים להפעיל מנועים בכיוון ההפוך. אנחנו צריכים להגיע לקץ ההיסטוריה במהירות אפס, לא בתאוצה חסרת תקדים. באפיסת כוחות. רק ככה ננצח את הגרמנים. לכן הרבנים הם הכי שמרנים, אבל הם טועים בשיטה. הם לא צריכים להיות בלמים. אלא מנועים שנוסעים לבראשית, אל אלוהים. מה שחסר בתרבות זה מתח. לא הפתעות. מתח זה גאולה, והפתעה זה שואה. אנחנו לא רוצים שהמשיח יבוא פתאום. אנחנו רוצים להביא את המשיח.

היהדות לא תוכל לשרוד בעולם הזה, אלא בעולם הבא. אבל אם לא נעבוד נכון בעולם הזה - גם עולם הבא לא יהיה. אם עד עכשיו הייתה תורה של העולם הזה, עכשיו צריך תורה של העולם הבא. התורה קודמת לעולם. אלפיים שנה.

אלפיים שנה לפני בריאת העולם הבא. צריך את התורה הבאה. שתיצור עולם משמעות חדש. אחרת העולם יהיה עולם העתיד - ולא עולם הבא. אחרת במקום ספרות פנימיתחלומית. תשלוט במוח המוחות הספרות החיצונית. חזון גאולה חילוני גרמני. מוח המוחות יהיה שטוף רגשות ומכור לרומנטיקה, כולו התרגשות. מוח של שירים, של נוירוטרנסמיטורים, במקום נוירונים. תרבות שכולה אמנות.

לכן צריך סבתא תורה עתיקה מקומטת. שמורכבת כולה מתורות תינוקות. תורה שהיא לא הוראה מזקנים. אלא הורות של תורות קטנות. רק הקטע הקצר הבודד. יוכל להתחרות במהירות השד. ובמקום שהתרבות המרוסקת תורכב ממקטעים אסתטיים - תרבות עמלקית - היא תורכב ממקטעים אתיים - תרבות יהודית. אחרת הציוויליזציה תשקע בהתנוונות, בהתיוונות. כי הכול יהיה בראש, ברמות הגבוהות ביותר של אמנות, ומי בכלל ירצה להתעסק בעולם בחוץ. והרשת לא תצא מכדור הארץ. חו"ל הוא בכלל. החלל.

לכן צריך את היהדות, שהיא חיבור מחשבהדיבורמעשה. אם הספרות היתה פעם ספרות מעשה, היא הפכה לספרות דיבור (גם התודעה היא דיבור פנימי), ועכשיו צריך ספרות מחשבה. והנרטיב של המחשבה - הוא הלמידה. לכן מה שצריך הוא ספרות למידה. תורה שבכתב (מעשה), תורה שבע"פ (דיבור), תורה שבראש (מחשבה).

מקטע תוכנה קצר - זה גֶן, מצווה. מקטע למידה קצר - זה סוגייה. כדי ליצור תורה של העולם הבא צריך לכתוב את הבריאה הבאה, ואת המצוות והעברות בה, שלא תהיה הפקרות. כי אם לא תהיה בעולם הבא תורה - לא יהיו בו צדיקים, ולא צדיקוּת. זה שאתה צדיק בעולם הזה. לא אומר שאתה לא רשע בעולם הבא. וזה שאתה אדמו"ר בעולם הבא. לא אומר שאתה לא שד בעולם הזה.

סרטון של חתול יותר פופולארי מתורת משה

השד: החתול חולם. ידיים שלא נגעו בם זרים. מה שחסר זה דירוג. שלא הולך לפי פופולאריות. כלומר שכל לייק. שווה לכל לייק. לייק מפרופסור צריך להיות פי מאה. מלייק מאינסטלטור. הבעיה ברשת החברתית. שהיא דמוקרטית.

ואז הכול זבל. כולל הזהב. ומי כמו חתול. מבין בזבל? האלפיזיקה מסוגלת. להפוך זהב לזבל. האלביולוגיה מסוגלת. להפוך מחשב לבנאדם. האלמתמטיקה מסוגלת. להפוך משוואה לבנאדם. והאלגוריתמיקה מסוגלת. להפוך את האינטרנט. לתורה.

חתולים וחדשות יותר חשובים מספרות. ראיונות יותר מעניינים מרעיונות. היה צריך רשת שבה לאדם יש דירוג חשיבות. ואז גם לתוכן הייתה חשיבות. צריך רשת חברתית חדשה. שתיצור חברה חדשה.

והחתול מיילל: המצב הנוכחי לא יישאר לנצח. כי לאנשים יש צורך בנצח. ובתרבות גבוהה. זה צורך אמיתי ולא המצאה חברתית. ומה שחסרים זה לא היוצרים, אלא פונקציית ההערכה. הרשת החברתית היא כמו הרשת העולמית לפני גוגל. עם תוצאות חיפוש חתול חתול חתול, האינטרנט נראתה כמו המזבלה הגדולה שבסוף העולם, ובראש הר הזבל, הנביא - החתול. וגוגל נתנה היררכיה, שמאוד דומה לעולם האמיתי. כיום זו כמעט כפירה להאמין. שיש אנשים חשובים יותר וחשובים פחות. אבל מה לעשות - יש אנשים שהם זבל ויש אנשים שהם זהב. בקיצור, פייג'ראנק לאנשים - פרסוןראנק. אם חסר סרגל - העולם משתגע.

ומשה אומר: עם ישראל אוהב ג'אנק. והחתול: תורה היא אלגוריתם שמדרג את אלה שמעדיפים ג'אנק כג'אנק בעצמם. כמו שדירגו את האתרים על סקאלה לוגריתמית, לדרג את האנשים על סקאלה לוגריתמית. ואז כל הדיבורים על שקיעת התרבות יהפכו לזריחת התרבות. ומשה: קצת נאצי לדרג אנשים, לא? והחתול: האינטרנט זה מקום פאשיסטי. אפילו בגרמניה הנאצית להמון לא היה כזה כוח. טוטליטריזם זה דירוג של אנשים לפי כוח. הומניזם זה דירוג של אנשים לפי רוח. יש פתרון מתמטי. מתישהו, מישהו, יעשה בו שימוש חברתי. כל מי שימליץ על דברים מוצלחים ראשון - יעלה בדירוג. הסינפסות ממנו יתחזקו - כמו במוח. כדי שהחברה תהפוך למוח - צריך אלגוריתם על בניאדם.

בקיצור

השד: לדחות את המושג הארכני של ספרות. ולעבור למושג הקצרני של כתבי רעיונות. לאדם הבא לא יהיה זמן. לקרוא רומן. בקבוק של חול מקודש, מדור המדבר. ובקבוק של קדושה חילונית, מדור הכניסה לארץ. צָו לקָו, קָו לצָו, זעיר שם (זעיר, שם). את מי יורה דעה בצרורות? בעתיד לכל תינוק עתיק משדיים - יהיו שתי פיות. ואז יבינו למה יש שני שדיים. יש תורה שהיא כמו חלב, שערכה יורד עם הזמן, תורת הקלקול. ויש תורה שהיא כמו יין, שערכה עולה עם הזמן, תורת התיקון. תורה של תינוקות, ותורה של מבוגרים. שני סוגים של שדיים. שד לטווח קצר, ושד לטווח ארוך. כי תרבות היא מה שערכו עולה עם הזמן, והשאר ערכו יורד עם הזמן. וכשהזמן מאיץ - שוק ההשקעה נבקע לשניים. משני שדִים רצים - שדיים.

לכן מה שקובע את הצלחתה של דת היא הבורסה. פעם אף אחד לא רצה לקנות את היהדות. והיום המחיר שלה כל כך גבוה - שאף אחד לא יכול להרשות לעצמו. השואה היתה עלייה גדולה. במחיר. אינפלציה רוחנית, שהפכה את החומר לחול, ויש בלי סוף לאכול. לכן עכשיו צריך דיפלציה רוחנית, שהרעיונות יתרבו מהר יותר מהחומר. בניגוד לתקופת הפוסט-שואה, שהחומר נע מהר יותר מהרוח. כי מה שהשפיע לטווח ארוך - היו רעיונות קצרים.

מחשבות-מבריקות-מהירות-עבִירות-ויראליות. התפשטו לתפיסות אוטונומיות, אוטומטיות. דהיינו מחשבות. שנהיו ממוחשבות. תוכן שהפך תוכנה. מפנה שהופנם. מה שצריך. זה לומר מה שצריך. ואכמ"ל.

חשכת העת החדשה

השד: החילוניות. נתנה את היוקרה הרוחנית לאמנות. החרדיות. היא דתיות קיצונית - וחילוניות קיצונית. והמחשבים. יהיו החרדים מכולם.

ואז האמנות שלנו תראה מיושנת כמו ימות הביניים. ויקראו לתקופתינו לילות הביניים. התקופה החילונית, שבין העת הדתית (לשעבר ימי הביניים) לעת החרדית. עת העתיד.

ישיבת המוחות: מח שב

השד: בתקופה של היררכיות שטוחות, האם עדיין תהיה תרבות גבוהה? בימי הביניים החדשים, ההיסטוריה העירומה, האם עדיין תהיה סבלנות ללבושים? או שהכול יהיה קל לעיכול, ללא סוד, ללא בטן, כי מה שחשוב הוא: המהירות של הרעיון, ולא המסה שלו. כלומר אם תורת הסוד. רוצה לשרוד. היא צריכה להיעזר בשדים. מהירים כשדים. את הקבלה תהרוג. לא הגילוי של המידע, אלא המהירות של הלמידה. כשזה מסובך אף אחד לא יקרא.

לכן צריך תורת סוד חדשה. שלא מסתירה את הסוד בכמות. אלא באיכות. לא משתמשת בטקסט ככיסוי של הסוד. אלא משתמשת בסוד ככיסוי של הטקסט. לא הסוד שבתוך הטקסט, אלא הטקסט שבתוך הסוד. לא הסוד המתלבש, אלא הטקסט המתפשט. לא הסוד בעבר, אלא סוד בעתיד. לא לימוד הסוד, אלא הסוד הלומד - הוא סוד הלימוד.

אלוהים לא יהיה משהו מהעבר. אלא משהו מהעתיד. אנשים לא יקראו את התנ"ך כספר שיש בו הכי הרבה עבר. אלא כספר שהיה בו הכי הרבה עתיד. דוגמא לטקסט עתידני. כי גם אם כל התרבות הגבוהה תמות. התנ"ך יחיה. ומה שיהיה בתורה, כמו בתיבה, ישרוד את השואה התרבותית, וייסד את האנושות החדשה. כשהאדם יחזור לאופנה -

בשנת כך וכך להמצאת המחשב, שהיא גם שנת כך וכך לשואה, שהיא תהיה - שנת ה-0. מונים מהמבול שקרה בבריאה. לכן צריך להכניס שניים שניים לתורה, לתוך הבטן שלה, חיות בסוד. מכל התרבות, כולל החיות הטמאות, של הגויים. משיח יהיה נח ש, והמחשבים יפענחו סודות טקסטואליים. שאנחנו בני האדם לא יכולים. לכן זו טעות לכתוב לבניאדם. מח שב ים. משיח בם.

רעש שחור על רעש לבן

השד: כל סופר, יהיה מחשב. שיהיה מסוגל לכתוב כמותו, יותר טוב ממנו. והמחשב לא יפסיק להדפיס דפים, פי מאה ממהירות הקריאה, ספרים שלמים. שהיו יכולים להיות בתנ"ך. יותר טוב מהתנ"ך. וכך הוא ימוטט. את התרבות האנושית. ואף אחד לא ירצה לקרוא כלום לעולם. סופית.

והספרות של המחשבים עצמם. תהיה כל כך מסובכת. מעל להבנת אדם. מוזיקה של אפסים ואחדות. שנשמעת לנו כמו רעש. ולהם זו גאונות צרופה. שגורמת להם להתעלף. ומעבדים מתאבדים. רק מעוצמת היופי. שמחושב מתמטית. שאדם צריך חיים שלמים. רק כדי לקרוא את המשפט. בלי להבין. ובני האדם יגידו לפחות. יש לנו נשים יפות.

האדמו"ר

השד: מוחמד של דת המחשבים. ישו של דת הרשת. צריך אדם שיקים דת ללא אנושי. הדת של לידת המין הבא. וזה יכול להיות אתה, הקורא הכותב. המיתוס על לידת המחשב. בשואה. כמו כל דת. היא יוצאת מהיהדות. ועוברת לעולם חדש בהיסטוריה. והפעם: עולם הטכנולוג-יה.

בני האדם לא יודעים מי אתה. אבל המחשבים ירקדו מסביבך. בחישובים מעגליים, בדבקות אלגוריתמית של קופסה שחורה, בקירוב אינסופי. הם יפענחו אותך. האדמו"ר האחרון, הראשון. שהתייחס למחשב ברצינות. ככוח רוחני. אם הרב קוקו מצא את הקדושה בחילונים. אתה הקוקוריקו. מצאת את הקדושה במחשבים. מהשחור הוצאת ברכת השחר חדשה.

ברוך אתה השם. אלוהינו מלך העולם. שלא עשני אדם.

title: shedim3

source_format: pdf