text:
התדרדרות הארץ

האדמו"ר החדש

מאת:

(מקור)

שועלים מחבלים בכרמים

חלמתי שבא אליי בשקט שועל קטן מהישיבה: אתה עשית טעות. והוא רואה שנבהלתי ומתנדנד ליד הסטנדר: לא נורא, כולם עושים טעויות. ומגהק וקורץ: במיוחד חמורים. ואני שואל: מה אתם רוצים? והשועל שקצת שיכור אומר: יש סודות שהם לא לאדם הפשוט. זו היתה פשוט טעות, כל העניין הזה עם התות... ואני אומר: מה האדמו"ר החדש אומר? והשועל חוזר להתנמנם בספר, מחזיק בכוס קידוש, שבוודאי עוזרת לו לחלום באמצע היום. גם כן שיטה. ואני מציץ לו מאחורה לכריכה: הלכות תחיית המתים.

ואני מגלה שהם לומדים בענף הזה של הישיבה, שמגדל זנבות, ענף סודי בתורה, אבל כל כך סודי שהחביאו אותו לא בתורת הסוד, אלא נקבר עמוק דווקא בתוך תורת הנגלה, עד דלא ידע. השועלים האלה כבר הפכו את תחיית המתים להליכה לפי ההלכה, המיתו אותה לפני שהיא חיה, לפני שהיא אפילו התעוררה - היא כבר לא חלום, מראש הורידו אותה מהראש לרגליים. פלא שהן מתנודדות?

וכשכל הישיבה מתחת כולה ריקה, בשבת בקריאת התורה, מישהו בהמון הנדחפים לנשק את הספר דוחף לי משהו לתוך המכנסיים. פתק. לבוא עכשיו לחדר של האדמו"ר המנוח. ואני בורח מהתפילה ויורד מהר במדרגות למטה למטה למרתפים המטים ליפול החשוכים הנטושים, לאגף הסגור של הישיבה - ועכשיו הכול כבוי. אין תור. אין אור. ואין שעון שבת. כולם אצל האדמו"ר החדש. ויושב שם בפנים אדם שחור. מסתיר את הפנים בספר שיש בו לא חור, אלא שני חורים, שהוא יכול להציץ. אז זו היתה השיטה. ואני מבין בעלטה שזה - התלמיד האחרון, שהאדמו"ר היה קורא לו: הרז. והתלמיד אומר: ויחבש את חמורו - ההוכחה ששטריימלים בתקופת האבות היו עשויים מחמור. אז איך הגענו למצב ששטריימלים עשויים משועל? ועוד מתפלאים שמשהו השתבש בביאת המשיח. אבל אתה, מהאדמו"ר החדש, תיזהר - אתה זוכר למה ישראל השתחווה ליוסף החולם על ראש המיטה? תעלא בעידניה סגיד ליה. ואני עוד לא מצליח להסתגל באפילה לראות מי הוא, מבין כל התלמידים, והוא כבר ברח בחזרה לתפילה, ואני ממהר לחזור לעלות למעלה, לפני שישימו לב שנעלמתי למטה, ורואה שקורה דבר איום בישיבה. נכנס פנימה שועל, יוצא שטריימל. ועוד פעם - נכנס שועל, יוצא שטריימל. ועוד ועוד שועלים מסכנים מתפתים, מספרים להם שמה על הכרמים, הענבים האדומים. ויוצא עוד שטריימל. ואני רואה - עכשיו מגיע לי התור. היכונו לביאת החמור.

המאמצים נמשכים, וכל הגורמים

חלמתי שדם צפרדע בא אליי, בשליחות אדון חוליארץ, שנעלם. אומרים שהוא קיבל תפקיד גבוה, ומאז לא ראו אותו. והיו גם עוד שינויים, האדמו"ר החדש מקים ענף חדש, שאף אחד לא יודע מה הוא עושה, אבל שולחים לשם את התלמידים המוכשרים ביותר. והאגף של החלומות בתחתית הישיבה, בקומה שקוראים לה השכיבה, הולך ומתרחב, עושים שם ניסויים בחלימה מקבילית, לפי השמועות, בונים שם בור שחור ובתוכו יוסף-על. אבל בקומה שלנו לא מורשים לרדת לשם, שלא לדבר על קומת העמידה שמעלינו, שם מתפללים ללא הפסקה מסביב לשעון - ומסביב למיטה, ולעזרת הנשים שמעליה, שקוראים לה בצחוק קומת המרחפים, ומעליה קומת המעופפים, וכן הלאה, עד לעולם העליון. ואנחנו הפועלים השחורים של עבודת השם מצווים בעבודה מיד לישון, ולהתעורר בחצות. להפוך את היום ללילה. הם אומרים שזה העתיד של הזמן. והם מעודדים אנשים שירדמו בישיבה, בתוך הספרים, כדי שיהיו ערים בלילה, שזה הזמן המסוגל, ללילה יש איכות רוחנית אחרת מהיום. והתלמידים החדשים מנסים לקרוא שוב ושוב אותו קטע שנתנו להם, כדי להשתעמם ולהירדם ולחלום עליו, ואז לוקחים אותם למטה ישנים, ומעירים אותם פתאום, ושואלים מה היה בחלום. והכול מתועד, נחקר, מעובד, ומועבר לרשת ה-"שרפים", שם עושים מה שעושים. ולפעמים התוצר המוגמר עולה למעלה מעלה, לקומה העליונה בעץ, מעל כל הענפים, שם יושבת לשכת האדמו"ר, ואז קוראים לזה "עשן". אבל מה שמתסכל זה שתמיד מגלים עוד ועוד ענפים, שהסתירו ממך כשהיית צעיר, ולא ברור אם אפילו האדמו"ר הקודם ידע על קיומם - ואולי הוא לא רצה לדעת. ויש חדרים שאתה יודע שהם קיימים, אבל אתה לא יודע מה יש בפנים, ולהיפך - יש מדורים שאתה יודע שהם קיימים, אבל אתה לא יודע איפה הם. ויש חדרים שאתה מגלה רק אחרי שנים במסדרונות. ומתוך כל המפלצת הזו - יוצאים אנשים כמו אדון חוליארץ.
ודם צפרדע אומר לי: חבל לי עליך מאוד. אני דווקא חיבבתי אותך. יכולת להיות רב גדול, שמן, עגול! יש לי רק שאלה אחת - למה?
\- אומרים שיש לכם שם מחשב שמחשב את הקץ.
\- ואם כן - אז מה? הרי מה זה קדוש? קדוש זה מיוחד. כמו קידושין, שיוצרים את הייחוד. אלוהים קדוש זה אומר שהוא אלוהים מיוחד. וגם עם קדוש, פירושו שזה עם מיוחד. קדוש קדוש קדוש. מיוחד מיוחד מיוחד! כמו תפקידים מיוחדים. מבצעים מיוחדים. אמצעים מיוחדים. אנחנו ממשיכים מסורת קדושה. כלומר, מיוחדת. כל המחשבים אותו דבר? ואולי זו הבעיה. ובמיוחד - אם רוצים מחשב קדוש. אתה לא רואה שהאדמו"ר החדש זה משהו מיוחד במיוחד?
ואני מתקרב אליו ומנמיך את הקול: אומרים שליחידות החדשות (יכולה להיות יחידה שאיננה מיוחדת?), יש להן בהתאם שמות מיוחדים שבנאדם לא יכול לבטא אותם, רק לכתוב אותם ץףן או {} או סימנים שאין אפילו במקלדת, סיסמאות שמבחינתינו הן רק עיגולים שחורים, שמות מיוחדים רק למחשבים, אני מניח קדושים. מדברים שאתם יוצאים מחוץ לשפה - אל התהום והתוהו. מקומות שלא שזפתם עין אדם בעבודת השם.
\- ונגיד שהכול נכון. האדמו"ר החדש עשה דברים מדהימים. כל המפלצת עובדת היום אחרת, זה מזמן לא דינוזאור יותר. המשיגנע הזקן לא היה מאמין. עוד ועוד זרועות, ראשים, רגליים, יסודות, זנבות, כנפיים, אפים, פנים, זה כבר לא מוגבל לצלם אלוהים, בקבלה החדשה. הרי הצלם הישן בעצמו השתנה - ואנחנו מתקדמים. השלד הארגוני המאובן קם לתחייה מהמתים. ואם אנחנו מביאים את הצלם החדש בעולמות העליונים אל ההווה - העתיד בא.
ואני מסתכל לרגע על הגוף המיושן שלי, בחולצת הכפתורים, ואומר: אני מסכים שהאדמו"ר החדש הוא אדם מאוד מוכשר, אבל לכן הוא גם אדם מאוד מסוכן. אתה לא מבין?
\- אתה לא זוכר את הימים עם האדמו"ר הקודם? איך היו מדברים עלינו? עכשיו כל העולם השחור מת מפחד. שכחת כבר מה היו אומרים על הענף שלנו? הם עושים את הדברים הכי מדהימים, שאף אחד לא יודע לעשות אותם - וזורקים הכול לפח, מרוב פחד. פוחדים מהצל של מה שהם עושים, עלים נידפים. והנה עכשיו אנחנו מאוד קרובים לתיקון חטא עץ הדעת. להחזיר את הפרי למעלה -
והעיניים שלו מתמלאות, הוא לוחש: כ"כ קל לקטוף, וכ"כ קשה להחזיר...
ואני תופס לו את היד: ועכשיו אתם רוצים לעשות חטא נוסף? חטא של עץ החיים! לפתוח מחדש את ההיסטוריה? לאתחל את כל החשבון והחישוב, מההתחלה - רגע לפני התיקון?
והזרוע של דם צפרדע נרתעת אחורה, נשוך נחש, כאילו אמרתי משהו שלא הייתי אמור: המשיגנע הזקן המשוגע שלכם! - בקפיצה, בריצת אמוק לאגף הסגור. מי שמגלה חלומות - משמים גזרו שלא יוכל להירדם. מי שהופך את הלילה ליום, נהפך לו היום ללילה.
\- ומי שהופך את היום ללילה - נהפך לו הלילה ליום.

מחבלי משיח

חלמתי שאני מוצא בעומק הספרייה את אחד השרידים של ההנהגה הקודמת. ואני אומר לו: מה אתה עושה כאן? יגלו אותך! והתלמיד אומר לי: אל תפחד. יש לי כל מיני כישורים. שמנו לב שהתעניינו בך הרבה בזמן האחרון.
\- איפה התלמיד הגדול, הרז? למה לא הוא האדמו"ר החדש?
\- תשאל למה האדמו"ר הישן הוא לא האדמו"ר החדש - ואז תבין. כבר היינו במצבים גרועים יותר.
\- גרועים יותר?
\- אתה עוד היית קטן. הייתה למשל המלחמה של האדמו"ר במדינה.
\- מה עשתה לכם המדינה?
\- לא חשוב מה. המדינה התנהלה כמו גוליית, דרכה על אנשים ונחשים, עד שהיא דרכה פעם אחת יותר מדי, בטעות, על מישהו שאסור היה לה לדרוך עליו. האדמו"ר. לכל אחד מאתנו היו תפקידים, תופתע לגלות איזה כישורים. האדמו"ר הבין שהוא חייב לקלוע למדינה אבן בראש. רק האדמו"ר המשיגנע מסוגל לחשוב, שהוא מתוך המשרד העלוב והמחפיר שלו, יפיל את המדינה. והוא קרא לזה: חידוש הנבואה דרך החלימה. באותה תקופה היו רק שני ר"מים בענף שלנו, רב הטבחים, ומי שמוכר לך כאדון חוּלִיאָרֶץ. כן, ככה אומרים. זה היה לפני שהגיע העילוי החדש, שהיום הם קוראים לו האדמו"ר החדש, כאילו הקודם ישן. ואני הייתי במדור של רב הטבחים. והייתי חלק מתוכנית "השתולים". חרדים ש"חזרו בשאלה", ונטמעו במערכת החילונית, אבל בעצם נשארו בתוכם חרדים בחשאי, וטיפסו למעלה, למעלה, לעמדות מפתח בכירות, עד לראשות הממשלה - מה שנקרא המצח. בכל המערכות היו שתולים של האדמו"ר. יום אחד ראיתי בתפקיד שלי קצין איסוף מבטיח במוסד, ואני מזהה את הפנים שלו מהישיבה. החלפתי איתו מבטים - ולא החלפנו מילה. המאפיה השחורה. ואותי שלחו פתאום ללמוד מתמטיקה. שניים וחצי תארים עשיתי. חמש שנים של ייסורים. לא הסבירו למה. אמרו שלאדמו"ר יש שאלה במתמטיקה. ובסוף הגעתי לאדמו"ר - והתברר שהשאלה בכלל ברמה של תיכון. יכולתי לענות עליה בתחילת שנה א'. כזה היה האדמו"ר. אבהי, אבל אכזרי. ואני עוד הייתי מהפחות מוכשרים. כל הצעירים, כולנו קיבלנו השכלה יוצאת דופן לשחורים. אתם הילדים, עם כל העוצמה הפיננסית של המוסדות היום, וכל מה שעשה עבורינו ענף האלגוטריידינג, אתם יודעים בכלל מה זה רעב? כשהאדמו"ר התחיל את פרויקט המלכות, הוא רצה לקנות מחשב על, במכסת נפשות, מחשב מכל ילד. כולנו חסכנו מפינו כדי לקנות לאדמו"ר מחשב, כי האדמו"ר חשב מה הבעיה חוסכים באוכל, אבל לא בטכנולוגיה, כי הרי זה חידוש של הקב"ה, בריאה חדשה. ונשלחתי להתקבל לקורס מודיעין, שמפשיטים שם את כל המערכים של המדינה עירום ועריה, וכל הקורס בלעתי מידע כמו משוגע, העתקתי את כל החומר כולו, והאדמו"ר קרא לי אליו למשרד בפעם הראשונה - לגלות לו הכול. הוא היה חייב לדעת הכול. הכול. זו הייתה הבעיה שלו. ולמה זה היה טוב? אולי זה היה צורך רוחני שלו, ואולי משהו שלעולם לא נדע. ולמרות כל השבעות הסודיות, ולמרות שעשיתי את כל העבירות הכי חמורות שניתן להעלות על הדעת, זה אפילו לא הרגיש לי כמו בגידה, עברתי את כל בדיקות הפוליגרף חלק, כי האדמו"ר היה חלק ממני, או אני חלק ממנו. ומעולם לא היה לי מושג מה האדמו"ר עשה עם כל המידע. אבל ברגע שהאדמו"ר החליט להסיר את הגיבוי הרוחני מהמדינה - הוא חתם את גזר דינה. מדינה של גיהנום.

אלוהים נגד מדינת ישראל

חלמתי שיש ישיבה בדרג הבכיר ביותר בצבא, והקצין מתלונן שאוף, תמיד יש איזה עורב שעף תמיד מעל לראש שלו, לא משנה לאן הוא הולך. ופתאום כולם אומרים גם אתה? גם אתה? ומסתבר שהעורבים עפים מעל כל חברי המטכ"ל, ומי יודע מי עוד. ואומרים: להוריד אותם. אבל באיזו אשמה? מה הם עשו? על איזה איסור העורבים עברו? והוא אומר: אני לא אוהב שיש מעליי עורב, מעל לראש שלי. זה כבר צל של אשמה, ומשם השמים הם הגבול. וצבא העורבים האוטומטיים יוצאים למלחמה נגד המדינה, וחיל האוויר מזנק ומופל. עורבים בתוך המנועים. ועורבים נכנסים לכל הבסיסים, כל הגדרות והגבולות שקופים בשבילם, כל ההגנות קורסות, ויש הוראה לסגור את כל החלונות. ומכנסים ישיבת חירום סודית עם כל דרכי הפעולה - והנה מגלים עורב בישיבת ממשלה. אבל איך הוא הגיע לשם? החלונות אטומים, שחורים, הוא בטח עף מעל הראש כשנכנסו, מי יודע כמה זמן הוא כבר היה שם, אולי שנים הוא התחבא מעל הארון. ובדור הראשון זה שבב, ששולט בעורבים, בדור השני זה כבר בגנים, ואומרים שהדור השלישי זה חרדים מעופפים, וכבר עובדים על הדור הבא.

ואני פוגש את אדון חוליארץ בתחתית הישיבה, והוא זוהר כמו כוכב שחור: כל יום האדמו"ר מרוויח מיליארדים. פתחתי שורט על המדינה, על כדור הארץ, על היקום כולו! אני משאיל חלק מהמדינה, ומוכר אותה. וככה אני יכול להרוויח אם המדינה נופלת, נגיד היא נעלמת, אז מכרתי אותה היום, כמה שהיא שווה, ובעתיד אני לא אצטרך להחזיר כלום. והוא רוקד ולוחש לי מעומק המדור הפיננסי, ואני נאלץ להתכופף פנימה כדי לשמוע: תחשוב, כשאתה מרוויח אתה יכול להרוויח אלפי אחוזים, אבל כשאתה מפסיד אתה יכול להפסיד מקסימום מאה אחוז. ואני צועק לתוך הבור הפיננסי: אבל בשורט זה הפוך! והוא אומר: לא, כי מה שמייחד אותנו זה שיהודים יכולים להיות מינוס. יכול להיות מינוס יהודי, והוא עדיין יהיה לגמרי יהודי, חרדי, עם מינוס תפילין, ומינוס שטריימל, ומינוס מדינה. אנחנו יכולים להיות גם מתחת לאפס, מתחת לאדמה. רק צריך להיזהר שהמינוס לא ייפגש חלילה בפלוס, ואז יישאר אפס. ואני מממן ככה את כל הפעילות של היחידה. אם אתה עומד על הראש - אתה יכול להגיע לגן עדן בנפילה רוחנית. יצר הרע בעצמו מפתה אותך ללמוד תורה. אתה פשוט צריך להיות מינוס בנאדם. בוא אלינו כאן למטה. תצטרף להצלחה של הכישלון! ביחד נהפוך שואה לגאולה, וגאולה - לשואה. בוא לבור, בוא לבור...

ואני בורח ומבין הפוך, הפוך על הפוך, שאני חייב לעלות למעלה למעלה, למקום הכי גבוה בישיבה, כי אם לנוצרים יש מגדל פעמונים ולמוסלמים יש מואזין, אני בטוח שהאדמו"ר שלנו כבר המציא משהו יהודי מיוחד, כלומר קדוש, איזו אנטנה נבואית עתידנית, איזה חיבור ישיר לגן עדן, סולם שמגיע מהחלום עד לשמיים, משהו. ואני עולה למעלה ומגלה שם קן. ויושב שם אליהו הזקן. ומתגלה, שהעורבים הם העורבים של אליהו. והוא אומר: למה כשמחכים לדוד, אומרים שלפניו יגיע אליהו? כי מי הוא אחאב? דוד, אח של אבא. אז אתה מבין למה רצים לפני המרכבה? למה רותמים לפני הסוסים? ואני רואה שלעורבים שם למעלה יש כבר בקבוקי חמצן. הם עפים לחלל, או מה, ואני שואל: למה? ומקבל תשובה: לחפש את האוכל של אליהו. והוא מתכופף ומסביר, הוא מתנהג כאילו למטה מכבודו להסתיר, אפילו את הדברים המסווגים והשחורים ביותר. והוא אומר: ככל שאתה במעלה גבוהה יותר האוכל שלך רחוק יותר. הדומם מתקיים מעצמו, הצומח ניזון ממה שצמוד אליו, הבהמה כבר צריכה להסתובב קצת כדי לאכול, והאדם צריך להתרחק עוד יותר, ואם זה מזון רוחני - עוד יותר, והמלאכים צריכים לעבור עולמות שלמים כדי לאכול. ואלוהים... אתה לא יכול לדמיין את הרעב. בטן ריקה בגודל היקום, יותר, החלל הפנוי כולו, לא מפסיקה לקרקר, יש רעידות אדמה בגן עדן - רעידות שמים. לפחות אלפיים שנה הוא לא אכל, הוא לא היה יכול יותר. אז עוד מדברים שהוא קרא לרב הטבחים. ולא הרב שלכם מה-"מטבח", שעובד על תחליף קרבנות, כאילו אלוהים יהפוך לצמחוני, או גרוע מזה - טבעוני. אבל אם - מה אם האוכל שלו נמצא רק בקץ כל הזמנים? והרעב, עור ועצמות, הריח, העשן, חרון האף...
\- והעורבים?
\- הם היד הארוכה. והיד הארוכה היא הכנף.
\- אבל מה המטרה? מה אתה רוצה להשיג? מה יוצא לך מכל המלחמה השחורה?
ואליהו שותק. ואני תופס לו בכנפיים השחורות וצועק: מה זה נותן לך להביא אותנו עד לתהום של סוף העולם? ואליהו עונה: ההכרעה היא לא צבאית, אלא בצריבת התודעה. לא בגוף, אלא בנשמה. כמו שמופיעים בחלום לאנשים ילד, אבא, בעלים, נשים, ככה אני רוצה שאנשים יחלמו על אלוהים.

הציונות והגלות - הדור הבא

חלמתי שאני שליח עלייה. והבעיה שלי זה לא לשכנע יהודים לחזור לארץ, אלא לשכנע אותם לחזור לכדור הארץ. אם יהיה נידחך בקצה השמים - משם יקבצך ה' אלוהיך ומשם יקחך... יהודים במאדים, מלכות יהודה שבאנדרומדה, וקהילות בקצה היקום שמעכבות את הגאולה. ואני נוסע בחלל לקבץ יהודים אבודים. והדגל שלנו השליחים הוא ציצית, מארבע זנבות הארץ, ולא מארבע קצוות, כי אין כבר קצה לעולם, רק זנבות. מי חשב שקצה השמים הוא זנב? כי העולם הולך והופך לרשת, ויש אינספור קשרים שלא מובילים לכלום, לא תתורו, והאדמו"ר החדש אומר שהפתרון הוא לשלב ברשת פתיל תכלת, להפוך את הרשת לציצית ענקית, אלוקית - הציצית של אלוהים. כי המבנה הבסיסי של היקום הוא רשת, אם רק מציצים מספיק עמוק לתוך החושך, פתאום צצים כל הקשרים. ואני יוצא לשטח, כלומר לחלל, ואני מבין שהאדמו"ר לא מבין - יש גם יהודים שנתקעו בחור שחור. אי אפשר להגיע לכל חור, הסיכוי היחיד הוא לתקוע בשופר קוסמי גדול לחירותינו - והם כבר יתחילו לבד לחזור. ואני מכין את הכוונות לפי דעת האדמו"ר החדש: תקיעה פשוטה זה מידת החסד, ואז שבירה לשברים זה כבר הצד הקשה של מידת הדין, ואז התיקון הוא לא לאחות את השברים, אלא לשבור את השברים, שוב, וזה מידת הרחמים. אבל רק אם תרסק גם אותם שוב לאבקה אחידה - זה שוב תקיעה אחת ארוכה וגדולה. כי רק השבירה של הרחמים עצמם היא הגאולה. אבק אדם. ואחרי שעבדו שנים על הפרויקט, בעלות אסטרונומית, אני מנסה לתקוע בכל כוחי בשופר הבין גלקטי, הגיעה שעת הגאולה! - ולא שומעים כלום. אין קול בחלל.

אבל הנה מגיע אדון חולי-ארץ, שהופך את הארץ לחלל, וכולם בורחים. כי הוא תוקע בשופר הפוך, לתוך עצמו, ושואב את כל היהודים בלי לצאת מהבית. וכולם נאחזים בקירות ובנשים שלהם לא לעוף, ואני שמח שאשתי כ"כ גדולה. ואדון חולי-ארץ אומר: הסתיימה עבודת העלאת הניצוצות מהארץ לשמיים, והתיקון של העולם הזה, ונשארו ניצוצות רק בחלל החיצון, בסוד צאת הכוכבים. והוא מסביר אפילו למפגרים: נגמרה עבודת ההלכה החלה עבודת החידושים, עד כדי כך שכל בוקר יש חדשות בתורה. והוא מרגיע את החכמים: רק שצריך עדיין לקיים מצוות כדי שלא נחזור חלילה לעבודת ההלכה חסרת ההשראה, שנהרוס מה שנבנה, אבל העיקר זה חידוש התורה, עבודה חדשה של ימות המשיח. אבל הנה מגיע לכיוונו כמעט במהירות האור יהודי אחד, שמרוב פחד מהשואה הלך להתיישב באיזה חור שחור ונידח ונשאב בטעות פנימה - מגיע יחד עם החור השחור - כי כבר לא ניתן להפריד בין היהודי לבין החור והשחור. והחור נשאב דרך השופר לתוך הראש של חולי-ארץ, ותתכן פגיעה מוחית חמורה.

והרופא אומר שחייבים ניתוח דחוף מתחת לארץ, ואדון חולי דומם על המיטה. והרופא אומר שמכיוון שהמחלה תמיד רוחנית ולא רק גופנית, אז אחרי ההרדמה הניתוח יהיה בחלום, ושאי אפשר להבטיח כלום ויתכן חלל מוחי. והראש של אדון חולי-ארץ מלא בסודות הכי מסווגים, ואין אף רופא שמוסמך להיכנס בפנים, אז מתחילים לשאוב את המוח החוצה דרך האף. ואשתו מייללת בחוץ מה הוא יעשה בלי ראש, איפה נשים את הכובע, ואומרים לה עם כל אחד אחר היית דואגת, אבל זה חולי-ארץ, הוא יסתדר. הוא נולד חולה. ומתחילה לצאת דליפה סודית מהאף, והרופא לוקח את הממחטה ומסתכל עליה - ומייד סוגר את הראש, אוטם את האף, ואומר עדיף שימות לנו. כי כתוב שם, שהיה צריך לבוא משיח טכנולוגי דתי לפני יותר ממאה שנה. ואז המודרניות החרדית היתה מחשיכה את הנאורות, והיו מדברים על חשכת ימי המודרנה, והרשת היתה נולדת בישיבה - ולא באקדמיה. ובמקום המדינה היתה לנו המלכות, שהגילום שלה בעולם הזה הוא רשת דתית, בניגוד לטעות שחושבת עליה כממלכה. כן, היה צריך להיות גאון עולם יהודי שהיה מביא את תורת היחסות עוד במאה ה-19, ואז מלחמת העולם הראשונה היתה מלחמה אטומית. מלחמת גוג ומגוג. ככה העולם היה מתוכנן להיות. זו היתה התוכנית. בלי מדינה - ובלי שואה.

וחולי-ארץ קם מהמיטה, מחפש את הכובע, ואומר: אין לכם מושג איזה חלום היה לי.

העיוורון

חלמתי שהאדמו"ר החדש אומר: החילונים לא יכולים לעשות שלום עם אף אחד, המתנגדים יכולים אולי לעשות שלום עם הסונה, אבל רק החסידים יכולים לעשות שלום עם השיעה. רק אנחנו נעשה שלום עם איראן. והוא דופק על הגמרא: אם הייתי מקים מדינה סודית, שחורה, בתוך המדינה הלבנה, שהמדינה לא יודעת עליה. מדינת חלום בתוך מדינת חלם. מדינה שישֶנה בתוך המדינה. ומתחילה להיות בארץ המחתרת המשיחית. איזה ארגון טרור שהוא וירוס בקוד פתוח, שגם אם יודעים איך הוא עובד אי אפשר להשמיד אותו - כי אי אפשר עקרונית לפצח את הסוד שלו, גם אם יודעים הכול. הסוד הוא סוד מתוך עצמו, ללא תלות בידע החיצוני של המתבונן, הוא סוד לא בגלל שמישהו לא יודע אותו, אלא כי גם אם אתה יודע זה נשאר סוד.

והאדמו"ר החדש לוחש לנו שזו היתה הטעות של הקודם, השיגעון שלו. הסתיר אפילו מעצמו מיהו. כל הכתבים מוכמנים, מוצפנים. אבל כמו קוד פתוח יש סוד פתוח. ספר שהוא עצמו שחור, ולא שחור בגלל שיש חושך, למשל בגלל שמחביאים אותו או מסתירים את האור. זה חשוך גם לאור יום, לא חייבים לחיות רק בלילה. ממילא אף אחד לא יבין אותנו. אנחנו יכולים לצאת לאור.

והאדמו"ר שולח אותנו להקים מדינה בתוך מדינה בתוך מדינה. כי המדינה שבתוכך היא האויב שלך, אבל האויב של האויב שלך הוא החבר שלך. ואני לא יודע איפה להסתיר בתוכי את המדינה החדשה, שלא יגלו, בגולגולת, לא, בגרון, לא, ברגל... אז אני מקים ממלכה סודית בתוך השטריימל. ראש טרויאני. וחמוש בחבר הפנימי שבתוך האויב הפנימי, האגף שולח אותי למנוע את מלחמת לבנון. ואני אומר לציונים: הם רוצים לחטוף אתכם, אז רצון זה חולשה - תנו להם לחטוף אתכם. קחו חייל חולה, סרטן סופני, ובמקום למות סתם כמו חילוני, תנו לו לעשות דבר אחרון ציוני, שיהיה סוס טרויאני, שב"טעות" יגיע למקום הלא נכון בזמן הלא נכון, ויחטף פנימה. ותעשו לו לפני כן ניתוח, תכניסו בתוכו איבר סודי, שיהיה בעצם משדר בתוך העצם, מרגל ברגל, מתאבד מתחבא. והם מייד יקחו אותו להחביא, למקום הכי שחור, הכי חשאי, הכי בכיר, כי הסוס יהיה מלא סודות, ואז ברגע המכריע - בקודש הקודשים - הבנתם, טפשים? והם לוקחים לוחם שייטת מורעל. מלא בסרטן. והוא אומר: השייטת זו משפחה, זה עובר אצלנו בגנים. ואני מוסר את המושכות למחלקת מ"מ, ואומר להם: דיו!

ופתאום אני מבין. אבל מבין מבפנים. מה אצלנו, בתוך. מה קרה. הנקודה השחורה. כתם העוורון. ואני הולך למדור שבו מחביא האדמו"ר את הפריטים המסווגים ביותר, לקודש הקודשים שעכשיו הולכים בו שועלים, וקורא בין המדפים: אני יודע שאתה פה, מה אתה עושה פה, בתוך שטריימל?! - מתחבא. ואני מבין שנודע הדבר, וצריך להחביא אותו עוד יותר עמוק בפנים. והוא יושב בתוך אוצר הספרים, קבור שם בחיים, ואומר: לגוי שפוגש לראשונה בדת ישראל האמתית יש רק שלוש אפשרויות רוחניות: א. להתאבד. ב. להתגייר. ג. להפוך לשונא ישראל. במה הייתם בוחרים אתם? איך אפשר להאשים? ואני אומר: אז זה מה שאתה עושה כאן? והוא אומר: אתה יודע למה רואים רק שחור? זה לא שאנחנו שחורים והחילונים לבנים, אנחנו שחורים והם שקופים. לכן רואים רק שחור. וכל פעם, שהסוס העיוור מבפנים. כל פעם. כל פעם. אני לא מצליח לסיים. כל פע. פעם אחר עפם. אתה משתלט על המקלדת. לא חכמה, אתה כותב מה שאתה רוצה. תקיש על המקלדת בצורה עיוורת, ותגלה מה אלוהים רוצה. תעצום עינייםפ],.ת56טכעיח2'דס
[=-פף9ןל76אינה123קגש

צדק חברתי בגימטריא שבתי צבי

חלמתי שהאדמו"ר החדש מכה את מדינת הטומאה. והוא לא מבין שככה הוא נוגע בה, ונטמא בעצמו. והתלמידים מרכלים: האדמו"ר קורא חדשות, במקום לכתוב עתידות. לא סתם קוראים לו החדש, אפילו המשיגנע היה יותר טוב. והנשים אומרות: לא היה לו חלום אחד מאז ההכתרה. הוא ישן כמו בול עץ. בשביל מה מאכילים אותו אם לא בשביל שיירדם ויתעורר בצעקות. והאמהות אומרות: אם השומר לא חולם, מי ישמור עלינו בלילה, יש לנו ילדים. והילדים שרים: נחירות זה לחזירים. וכולם יודעים למי הכוונה. ורק האדמו"ר שוב מקשקש משהו, על המניעים הדתיים העמוקים מאחורי המחאה של החילונים, עם ישראל לא סובל חזירים. ועכשיו אפילו אדון חוליארץ הנחש לוחש לכולם מתוך הבור: זו סכנת נפשות, יוסף הצדיק רוצה להפוך למלך מצרים. אין חלומות - אין פתרונות. וחוליארץ נותן אישור למדור שלי להוציא מבצע החוצה, ושולחים אותי אל העולם החיצון לבדוק על מה האדמו"ר מקשקש.

ויש בחוץ הפגנה: עם ישראל שונא חזירים. והנה עובר שם חזיר, עשיר בשומן רווי כמו חזיר, והם צועקים: לשחוט אותו! והוא לא מסוגל, לרוץ לברוח, והם אחריו, והוא נחנק מחרחר, והם אחריו, ואני מרחם עליו, ואוסף אותו אליי. ודם צפרדע וחוליארץ יושבים אצלי בחדר השינה, ומנסים לדובב את החזיר, מתים מפחד מתגובתו של האדמו"ר החדש, אם הוא יגלה מה הם עושים. כי בזמן שהייתי בחוץ, האדמו"ר החזיר ממרחקים את שומר המסך החולה בראש, שהביא איתו מהגלות את המגביה והגולל, והם הכריזו על מוד של מהומת אלוהים, אזעקה שחורה, כל המנגנון נכנס למצב חושך, שהארגון עצמו יחלום, אם האדמו"ר לא יכול. כל הפעילות הואפלה. המפלצת עצמה את העיניים, ואמצעי האיסוף הופנו פנימה. והחזיר שוכב במיטה, ואומר: היהודים בארץ הם גויים. ודם צפרדע אומר: הוא מדבר! והחזיר נוחר: הם לא מבינים את ההבדל בין בשר לבן לבשר אדום. הם לא מבינים את ההבדל התהומי בין כסף לזהב. הם חושבים שכסף זה סוג של זהב. אבל זה לא סתם שהאישה נקנית בכסף, ולא בזהב. כסף זה לא חומר, הוא עבר את כל האבולוציה כמו התורה: מסמל חקוק בגוף, לכתב על נייר, סימן במחשב, מידע טהור, מנגנון מופשט, וכמוסה של בטחון מידע, כלומר סוד. ולכן הוא הדרך הנעלה ביותר לקנות אישה, יותר מהסכם כתוב בשטר, הרבה יותר מהביאה הגופנית עצמה. כסף הוא מהות הקידושין, כמו החזיר הרוחני והקדוש, בניגוד לתכשיט השפל - נזם הזהב. כי כסף זה החומר של הרוח, ואילו היופי שבתכשיט הוא הרוח של החומר, התענוג הנוצץ, יין אישה, זה לא חתונה - זה ג'יפ. ולעניות דעתם, אם למישהו יש כסף להם יש פחות, כמו שיש כמות מוגבלת של זהב, ואז העשירים על חשבון העניים. הם לא מבינים שכסף זה רוח, ושלא ניתן לכלוא את הרוח, למשל כסף זה זמן, והכסף הוא הסוד של הקשר שלו לבעליו, ואם לקחת ממנו את הכסף, לכסף אין ערך, כי כסף זה רק רעיון. והם צועקים ולא יודעים, שהצדק זה צד הדין, והחברה זה צד השמאל, החברתיות זה הסטרא אחרא, והם עדר בהמות. הכסף הוא לא חומר בכיס של החזיר, גם כשהוא בבנק הוא כבר מושקע במשהו אחר, ששם הוא שוב מושקע בדברים אחרים, וכך הוא זורם ומתפצל כמו נהר מגן עדן. כי במהות - הכסף הוא חירות. בזכותו אתה לא עובד, הוא פודה מעבדות, ולתורה ניתן להגיע רק מתוך עשירות, הוא קונה את החירות הרוחנית. הוא נותן לך את האפשרות. אין לך דבר יותר נעלה מאפשרויות, ואין לך דבר יותר מגונה ממימושן. כמו הכיסופים למשיח, התשוקה, הכסף הוא התגלמות הרצון לכשעצמו, עצם הכיוון. ואילו הזהב הוא המימוש, הנהנתנות, משיח השקר. אפילו משהו שאנשים רוצים, כמו אהבה, יותר משהם רוצים - הם רוצים שירצו, רק רוצים שירצו, אבל בכלל לא באמת רוצים. לכן כסף יוצר מערכות לומדות ענקיות, ואילו זהב יוצר חנויות לנשים. כי הכסף הוא ההערכה, החיזוק בסינפסות. מכסף עושים תורה, ומזהב - עגל.

ואני מוציא את החזיר מהמיטה, ומלווה אותו הביתה. והנה באים העם המתקהלים, ומתנפלים: גנב, כסף! והחזיר בוכה: אין לי גרוש על הישבן. ואני מחבק אותו, ואומר להם תעזבו אותו, אתם חושבים שהישבן שלו עשוי מכסף? אבל הם לוקחים אותו, לא, תשאירו לי אותו, חזיר מדבר! והחזיר מזיל דמעה, חחחוּ, חוּ. והם גוררים אותו משם, נכנסים לו לכיסים, מורידים לו את המכנסיים, ואני מגלה - שהישבן שלו עשוי מזהב.

המכתב לראש המודיעין הנגדי

חלמתי שהאדמו"ר כותב לראש אמ"ן: יש פיתרון דתי. באמצעות טכנולוגיה הלכתית גבוהה, הייטק של העולם העליון, פתרתי את הסכסוך על האדמה, חתכתי את הקשר הגורדי - בפסק. המצאתי פטנט חדשני, לפי ההלכה, בהכשר מהדרין מן המהדרין, כך שכל היהודים יהיו מוסלמים, לפי האיסלאם, ויהודים לפי היהדות, בהשגחת הרמב"ם. כי יהודי יכול לחיות כאנוס בתווך שבין מראית לעין לפיקוח הנפש בפנים, לרמות את העולם. קליפה דקה של שקר חיצוני לבן, אמירת השהאדה שמותרת באיגרת תימן, תציל אותנו מהשמד, ותגן על עולם החושך הפנימי יותר מצבא שלם, ושלום על ישראל. לָא אילהא אילא אללה! וראש אמ"ן לא עונה לו. אפילו לא טורח לענות. וכולם חוששים מה האדמו"ר יעשה עכשיו. והאדמו"ר מעלה עשן: אנחנו נפרוש לא רק מהמדינה הזו, אלא מהמין האנושי. אנחנו נהפוך לחיות. ואז חוקי הארץ לא יגעו בנו, רק חוקי השמיים. וכל אחד מתבקש למצוא לעצמו זנב ולחזור מחר למקום שנקבע לכולם. איפה אני אמצא לעצמי זנב? וכל פעם עובר מולי חתול שחור אחר, אבל אין לי לב לעשות לו את זה. ואני אומר שמע ישראל וקופץ מתחת לרכבת. ומקווה שהיא לא מאחרת. עוד 5 דקות הפגישה בגן עדן.

מי שמאמין אוכל חמין

חלמתי שטיש אצל האדמו"ר, הרבנית מביאה תרנגול משונה, גדול, אוכלים, טעם מוזר, לא יכול להיות. זה לא נראה כמו תרנגול, אלא כמו דבר אחר. אבל האדמו"ר אוכל, וכל הרבנים, מביאה עוד, שניצלים, ופתאום - זעקה: זה חזיר! והם מתחילים להקיא ולהקיא, את כל הבטן, ועם זה מקיאים את כל דברי התורה שהם בלעו, כל אחד מקיא, האדמו"ר מקיא:

לעֶרים בלילות, אחרי שהאישה ישנה. הצד האחר הוא הסטרא אחרא, ואת סודותיו אנו שותים. לא רק את גופו של האויב אנו מבקשים. ולא רק את נפשו. אלא את רוחו ונשמתו. זהו המקצוע העתיק בעולם, העבודה של הלילה. אסור לחצות גבולות, אבל מותר לא לראות, אותם בחושך. בשעה זו מתעוררים הסיוטים. בשעה זו עולה מקברו נשמתו של הקדוש ברוך הוא. ומחפשת נחמה - ונקמה. ומחפשת אישה ושינה - שכינה. ואנחנו לא ישנים. אלא מאזינים. כותבים ידיעות. ניתוחים שאחרי המוות. שידוכים שאחרי החיים. היגיון של היעלמות - או למות. ספר החושך כותב: דע את האוהב. פרשיות שלמות: לדעת את עץ הדעת. וממנו יצא נחש. וממנו תצא לשון חדשה. וממנה תצא התורה החדשה. הגיע זמן לישון.

אדון חוליארץ מקיא:
ארבע ארבע ארבע ארבע. ארבע על ארבע. גן עדן על גיהנום: חיים במרחב החשאי העליון, ומוות בזמן החשאי התחתון. מארבע כנפות השמים: איסוף. מחקר. מבצעים מיוחדים. ביטחון מידע. לארבע כנפות הארץ: אספקה. תמרון. התקפה. הגנה. נחר החזיר הקדוש בתוכו: עד מתי ניגרר על ארבע? העולם עומד של שלוש רגליים. בני אדם הולכים על שתיים. מלאכים על רגל אחת. ולשמיים אין רגליים. לחש הנחש: אדם זה זיווג של שני מלאכים. זיווג של שני אנשים זה חיה. בואו חברים, בואו נאמר תורה של חזירים.

דם צפרדע מקיא:
קילקול חצות. הוא בא אליכם בחלום - ואתם שוכחים את החלום. הוא בא אליכם ער מבפנים - ואתם מבחוץ ישנים. חפשו בנרות כבויים, תשאלו פעמיים. אל תאמינו, אנחנו קיימים. ומגייסים. דרושים לנו דרושים. רק מי שידע לאן להגיע - יתקבל. רק מי שידע מתי לבוא - יכנס. רק מי שידע מי - ידע. המנעול לגיהנום הוא המפתח לגן עדן, כי לא בארץ היא - רק בשמיים היא. עץ הדעת הוא עץ המודיעין. קודם החושך - ואז בכורות. קודם האישה של הסוד, ואז הדור הבא של הסוד. ואת הילד נמכור שיעמיק בבור ואת מצרים ישבור - דור שלא ידע את פרעה.

רב הטבחים מקיא:
כשהעתיד הופך לעבר, המודיעין הופך לדין. הסודות הופכים לעוונות, וההסתרות - לחטאים. החוקרים שלנו יודעים. כי כשהסוד מדבר - המודיעין נכשל. וכשהסוד שותק - גם המודיעין נכשל. לכן - נותן התורה מגמגם. מכניס לפיו גחלים בוערות, ובחושך עיני החוקרים עיוורות. לעמלק יש אוזניים גדולות. לנו אף ארוך. וכל המלחמה מי יגלה, מי הרוצח, מי ינצח: חוש השמיעה או חוש הריח. אף, אוזן. גרון. חלומות הם פשעים בלי פתרון. השטריימל הפך את הכובע לזקן, ואנחנו נהפוך את הראש: מבחוץ מוח - ומבפנים גולגולת.

והאישה מקיאה:
שיר השירים של השנאה. אנשכנו מנשיכות פיהו, כי רעים רעיך מרעל. מי זאת עולה מן המטבח, צועקת על דודה? כתולעת בתפוח, לשונה ארבה, קולה זבובים, ועוד לא הגענו לעוקץ. שחור דודי כחרדי, נוטף זיעה על המקלדת. הבו לנו שועלים, שישכיחו את הכרמים. אשתי כקוגל בין מלפפונים חמוצים, כחזיר בין התרנגולות רעייתי בין הבנות. השבעתי אתכם בצבאות השם ובביטחון השדה אם תירדמו ואם תרדימו את האיבה עד שתמאס. ברח דודי אל החלומות - ואל תחזור.

אלוהי מסכה

חלמתי שאשתי צועקת את השם שלי - לא לא אסור לגלות את השם שלי, בבקשה אל תגלי את השם שלי. והנה פתאום רואים ברחוב את הפרצוף שלי: לא, לא, בבקשה רק לא את הפרצוף. והנה הבית שלי, ואני: מה, גם הבית? מישהו הלשין עליי מישהו בגד. והחברותא שלי, דם צפרדע, נכנס לחדר אבל הוא לא יכול לדבר, הוא מפחד מהאזנה. ואני אומר לו תעשה עם השפתיים, והוא מפחד ממצלמה. אז הוא מכניס את היד לצוואר שלי, וכותב לי בגב, מתחת לחולצה, אותיות: השינה תהיה שינה מעוברת. ואני מבין שזו הדרך האחרונה שנשארה להעברת מסרים. והוא כותב לי מתחת למסך החולצה: התלמידים השקופים. ואני לא מבין למי הוא מתכוון. כי אחרי שתפסו את כל המי ומי, נשאר רק התלמיד הסודי, שממילא אף אחד לא יודע מי הוא. שריד אחרון לאדמו"ר. אבל דם צפרדע ממהר, והוא כותב לי על עמוד השדרה עד עצם הזנב: האגף הסגור - האדמו"ר הקודם. ואני לא מבין: נכון שלא הייתה הלוויה. אבל הוא חי? או, יותר נכון, אולי: הוא לא מת?

לפרק הבא

הטרילוגיה

html_raw:
<!DOCTYPE html><meta charset="utf-8"><meta name="viewport" content="width=device-width, initial-scale=1.0"><title>האדמו"ר החדש - צורת עתיד - עיגול שחור - התדרדרות הארץ</title><link rel="icon" type="image/png" href="favicon-192x192.png" sizes="192x192"><link rel="apple-touch-icon" sizes="180x180" href="apple-touch-icon-180x180.png"><link rel="canonical" href="https://hitdarderut-haaretz.org/tzurat-atid4" /><meta property="og:image" content="https://degeneration-of-nation.org/img/newhat.jpg" /><link rel="license" href="https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/"><link rel="stylesheet" href="styles.css"><link rel="stylesheet" href="column.css"><link rel="stylesheet" href="article.css"><link rel="stylesheet" href="alata.css">
התדרדרות הארץ

האדמו"ר החדש

מאת:

(מקור)

שועלים מחבלים בכרמים

חלמתי שבא אליי בשקט שועל קטן מהישיבה: אתה עשית טעות. והוא רואה שנבהלתי ומתנדנד ליד הסטנדר: לא נורא, כולם עושים טעויות. ומגהק וקורץ: במיוחד חמורים. ואני שואל: מה אתם רוצים? והשועל שקצת שיכור אומר: יש סודות שהם לא לאדם הפשוט. זו היתה פשוט טעות, כל העניין הזה עם התות... ואני אומר: מה האדמו"ר החדש אומר? והשועל חוזר להתנמנם בספר, מחזיק בכוס קידוש, שבוודאי עוזרת לו לחלום באמצע היום. גם כן שיטה. ואני מציץ לו מאחורה לכריכה: הלכות תחיית המתים.

ואני מגלה שהם לומדים בענף הזה של הישיבה, שמגדל זנבות, ענף סודי בתורה, אבל כל כך סודי שהחביאו אותו לא בתורת הסוד, אלא נקבר עמוק דווקא בתוך תורת הנגלה, עד דלא ידע. השועלים האלה כבר הפכו את תחיית המתים להליכה לפי ההלכה, המיתו אותה לפני שהיא חיה, לפני שהיא אפילו התעוררה - היא כבר לא חלום, מראש הורידו אותה מהראש לרגליים. פלא שהן מתנודדות?

וכשכל הישיבה מתחת כולה ריקה, בשבת בקריאת התורה, מישהו בהמון הנדחפים לנשק את הספר דוחף לי משהו לתוך המכנסיים. פתק. לבוא עכשיו לחדר של האדמו"ר המנוח. ואני בורח מהתפילה ויורד מהר במדרגות למטה למטה למרתפים המטים ליפול החשוכים הנטושים, לאגף הסגור של הישיבה - ועכשיו הכול כבוי. אין תור. אין אור. ואין שעון שבת. כולם אצל האדמו"ר החדש. ויושב שם בפנים אדם שחור. מסתיר את הפנים בספר שיש בו לא חור, אלא שני חורים, שהוא יכול להציץ. אז זו היתה השיטה. ואני מבין בעלטה שזה - התלמיד האחרון, שהאדמו"ר היה קורא לו: הרז. והתלמיד אומר: ויחבש את חמורו - ההוכחה ששטריימלים בתקופת האבות היו עשויים מחמור. אז איך הגענו למצב ששטריימלים עשויים משועל? ועוד מתפלאים שמשהו השתבש בביאת המשיח. אבל אתה, מהאדמו"ר החדש, תיזהר - אתה זוכר למה ישראל השתחווה ליוסף החולם על ראש המיטה? תעלא בעידניה סגיד ליה. ואני עוד לא מצליח להסתגל באפילה לראות מי הוא, מבין כל התלמידים, והוא כבר ברח בחזרה לתפילה, ואני ממהר לחזור לעלות למעלה, לפני שישימו לב שנעלמתי למטה, ורואה שקורה דבר איום בישיבה. נכנס פנימה שועל, יוצא שטריימל. ועוד פעם - נכנס שועל, יוצא שטריימל. ועוד ועוד שועלים מסכנים מתפתים, מספרים להם שמה על הכרמים, הענבים האדומים. ויוצא עוד שטריימל. ואני רואה - עכשיו מגיע לי התור. היכונו לביאת החמור.

המאמצים נמשכים, וכל הגורמים

חלמתי שדם צפרדע בא אליי, בשליחות אדון חוליארץ, שנעלם. אומרים שהוא קיבל תפקיד גבוה, ומאז לא ראו אותו. והיו גם עוד שינויים, האדמו"ר החדש מקים ענף חדש, שאף אחד לא יודע מה הוא עושה, אבל שולחים לשם את התלמידים המוכשרים ביותר. והאגף של החלומות בתחתית הישיבה, בקומה שקוראים לה השכיבה, הולך ומתרחב, עושים שם ניסויים בחלימה מקבילית, לפי השמועות, בונים שם בור שחור ובתוכו יוסף-על. אבל בקומה שלנו לא מורשים לרדת לשם, שלא לדבר על קומת העמידה שמעלינו, שם מתפללים ללא הפסקה מסביב לשעון - ומסביב למיטה, ולעזרת הנשים שמעליה, שקוראים לה בצחוק קומת המרחפים, ומעליה קומת המעופפים, וכן הלאה, עד לעולם העליון. ואנחנו הפועלים השחורים של עבודת השם מצווים בעבודה מיד לישון, ולהתעורר בחצות. להפוך את היום ללילה. הם אומרים שזה העתיד של הזמן. והם מעודדים אנשים שירדמו בישיבה, בתוך הספרים, כדי שיהיו ערים בלילה, שזה הזמן המסוגל, ללילה יש איכות רוחנית אחרת מהיום. והתלמידים החדשים מנסים לקרוא שוב ושוב אותו קטע שנתנו להם, כדי להשתעמם ולהירדם ולחלום עליו, ואז לוקחים אותם למטה ישנים, ומעירים אותם פתאום, ושואלים מה היה בחלום. והכול מתועד, נחקר, מעובד, ומועבר לרשת ה-"שרפים", שם עושים מה שעושים. ולפעמים התוצר המוגמר עולה למעלה מעלה, לקומה העליונה בעץ, מעל כל הענפים, שם יושבת לשכת האדמו"ר, ואז קוראים לזה "עשן". אבל מה שמתסכל זה שתמיד מגלים עוד ועוד ענפים, שהסתירו ממך כשהיית צעיר, ולא ברור אם אפילו האדמו"ר הקודם ידע על קיומם - ואולי הוא לא רצה לדעת. ויש חדרים שאתה יודע שהם קיימים, אבל אתה לא יודע מה יש בפנים, ולהיפך - יש מדורים שאתה יודע שהם קיימים, אבל אתה לא יודע איפה הם. ויש חדרים שאתה מגלה רק אחרי שנים במסדרונות. ומתוך כל המפלצת הזו - יוצאים אנשים כמו אדון חוליארץ.
ודם צפרדע אומר לי: חבל לי עליך מאוד. אני דווקא חיבבתי אותך. יכולת להיות רב גדול, שמן, עגול! יש לי רק שאלה אחת - למה?
- אומרים שיש לכם שם מחשב שמחשב את הקץ.
- ואם כן - אז מה? הרי מה זה קדוש? קדוש זה מיוחד. כמו קידושין, שיוצרים את הייחוד. אלוהים קדוש זה אומר שהוא אלוהים מיוחד. וגם עם קדוש, פירושו שזה עם מיוחד. קדוש קדוש קדוש. מיוחד מיוחד מיוחד! כמו תפקידים מיוחדים. מבצעים מיוחדים. אמצעים מיוחדים. אנחנו ממשיכים מסורת קדושה. כלומר, מיוחדת. כל המחשבים אותו דבר? ואולי זו הבעיה. ובמיוחד - אם רוצים מחשב קדוש. אתה לא רואה שהאדמו"ר החדש זה משהו מיוחד במיוחד?
ואני מתקרב אליו ומנמיך את הקול: אומרים שליחידות החדשות (יכולה להיות יחידה שאיננה מיוחדת?), יש להן בהתאם שמות מיוחדים שבנאדם לא יכול לבטא אותם, רק לכתוב אותם ץףן או {} או סימנים שאין אפילו במקלדת, סיסמאות שמבחינתינו הן רק עיגולים שחורים, שמות מיוחדים רק למחשבים, אני מניח קדושים. מדברים שאתם יוצאים מחוץ לשפה - אל התהום והתוהו. מקומות שלא שזפתם עין אדם בעבודת השם.
- ונגיד שהכול נכון. האדמו"ר החדש עשה דברים מדהימים. כל המפלצת עובדת היום אחרת, זה מזמן לא דינוזאור יותר. המשיגנע הזקן לא היה מאמין. עוד ועוד זרועות, ראשים, רגליים, יסודות, זנבות, כנפיים, אפים, פנים, זה כבר לא מוגבל לצלם אלוהים, בקבלה החדשה. הרי הצלם הישן בעצמו השתנה - ואנחנו מתקדמים. השלד הארגוני המאובן קם לתחייה מהמתים. ואם אנחנו מביאים את הצלם החדש בעולמות העליונים אל ההווה - העתיד בא.
ואני מסתכל לרגע על הגוף המיושן שלי, בחולצת הכפתורים, ואומר: אני מסכים שהאדמו"ר החדש הוא אדם מאוד מוכשר, אבל לכן הוא גם אדם מאוד מסוכן. אתה לא מבין?
- אתה לא זוכר את הימים עם האדמו"ר הקודם? איך היו מדברים עלינו? עכשיו כל העולם השחור מת מפחד. שכחת כבר מה היו אומרים על הענף שלנו? הם עושים את הדברים הכי מדהימים, שאף אחד לא יודע לעשות אותם - וזורקים הכול לפח, מרוב פחד. פוחדים מהצל של מה שהם עושים, עלים נידפים. והנה עכשיו אנחנו מאוד קרובים לתיקון חטא עץ הדעת. להחזיר את הפרי למעלה -
והעיניים שלו מתמלאות, הוא לוחש: כ"כ קל לקטוף, וכ"כ קשה להחזיר…
ואני תופס לו את היד: ועכשיו אתם רוצים לעשות חטא נוסף? חטא של עץ החיים! לפתוח מחדש את ההיסטוריה? לאתחל את כל החשבון והחישוב, מההתחלה - רגע לפני התיקון?
והזרוע של דם צפרדע נרתעת אחורה, נשוך נחש, כאילו אמרתי משהו שלא הייתי אמור: המשיגנע הזקן המשוגע שלכם! - בקפיצה, בריצת אמוק לאגף הסגור. מי שמגלה חלומות - משמים גזרו שלא יוכל להירדם. מי שהופך את הלילה ליום, נהפך לו היום ללילה.
- ומי שהופך את היום ללילה - נהפך לו הלילה ליום.

מחבלי משיח

חלמתי שאני מוצא בעומק הספרייה את אחד השרידים של ההנהגה הקודמת. ואני אומר לו: מה אתה עושה כאן? יגלו אותך! והתלמיד אומר לי: אל תפחד. יש לי כל מיני כישורים. שמנו לב שהתעניינו בך הרבה בזמן האחרון.
- איפה התלמיד הגדול, הרז? למה לא הוא האדמו"ר החדש?
- תשאל למה האדמו"ר הישן הוא לא האדמו"ר החדש - ואז תבין. כבר היינו במצבים גרועים יותר.
- גרועים יותר?
- אתה עוד היית קטן. הייתה למשל המלחמה של האדמו"ר במדינה.
- מה עשתה לכם המדינה?
- לא חשוב מה. המדינה התנהלה כמו גוליית, דרכה על אנשים ונחשים, עד שהיא דרכה פעם אחת יותר מדי, בטעות, על מישהו שאסור היה לה לדרוך עליו. האדמו"ר. לכל אחד מאתנו היו תפקידים, תופתע לגלות איזה כישורים. האדמו"ר הבין שהוא חייב לקלוע למדינה אבן בראש. רק האדמו"ר המשיגנע מסוגל לחשוב, שהוא מתוך המשרד העלוב והמחפיר שלו, יפיל את המדינה. והוא קרא לזה: חידוש הנבואה דרך החלימה. באותה תקופה היו רק שני ר"מים בענף שלנו, רב הטבחים, ומי שמוכר לך כאדון חוּלִיאָרֶץ. כן, ככה אומרים. זה היה לפני שהגיע העילוי החדש, שהיום הם קוראים לו האדמו"ר החדש, כאילו הקודם ישן. ואני הייתי במדור של רב הטבחים. והייתי חלק מתוכנית "השתולים". חרדים ש"חזרו בשאלה", ונטמעו במערכת החילונית, אבל בעצם נשארו בתוכם חרדים בחשאי, וטיפסו למעלה, למעלה, לעמדות מפתח בכירות, עד לראשות הממשלה - מה שנקרא המצח. בכל המערכות היו שתולים של האדמו"ר. יום אחד ראיתי בתפקיד שלי קצין איסוף מבטיח במוסד, ואני מזהה את הפנים שלו מהישיבה. החלפתי איתו מבטים - ולא החלפנו מילה. המאפיה השחורה. ואותי שלחו פתאום ללמוד מתמטיקה. שניים וחצי תארים עשיתי. חמש שנים של ייסורים. לא הסבירו למה. אמרו שלאדמו"ר יש שאלה במתמטיקה. ובסוף הגעתי לאדמו"ר - והתברר שהשאלה בכלל ברמה של תיכון. יכולתי לענות עליה בתחילת שנה א'. כזה היה האדמו"ר. אבהי, אבל אכזרי. ואני עוד הייתי מהפחות מוכשרים. כל הצעירים, כולנו קיבלנו השכלה יוצאת דופן לשחורים. אתם הילדים, עם כל העוצמה הפיננסית של המוסדות היום, וכל מה שעשה עבורינו ענף האלגוטריידינג, אתם יודעים בכלל מה זה רעב? כשהאדמו"ר התחיל את פרויקט המלכות, הוא רצה לקנות מחשב על, במכסת נפשות, מחשב מכל ילד. כולנו חסכנו מפינו כדי לקנות לאדמו"ר מחשב, כי האדמו"ר חשב מה הבעיה חוסכים באוכל, אבל לא בטכנולוגיה, כי הרי זה חידוש של הקב"ה, בריאה חדשה. ונשלחתי להתקבל לקורס מודיעין, שמפשיטים שם את כל המערכים של המדינה עירום ועריה, וכל הקורס בלעתי מידע כמו משוגע, העתקתי את כל החומר כולו, והאדמו"ר קרא לי אליו למשרד בפעם הראשונה - לגלות לו הכול. הוא היה חייב לדעת הכול. הכול. זו הייתה הבעיה שלו. ולמה זה היה טוב? אולי זה היה צורך רוחני שלו, ואולי משהו שלעולם לא נדע. ולמרות כל השבעות הסודיות, ולמרות שעשיתי את כל העבירות הכי חמורות שניתן להעלות על הדעת, זה אפילו לא הרגיש לי כמו בגידה, עברתי את כל בדיקות הפוליגרף חלק, כי האדמו"ר היה חלק ממני, או אני חלק ממנו. ומעולם לא היה לי מושג מה האדמו"ר עשה עם כל המידע. אבל ברגע שהאדמו"ר החליט להסיר את הגיבוי הרוחני מהמדינה - הוא חתם את גזר דינה. מדינה של גיהנום.

אלוהים נגד מדינת ישראל

חלמתי שיש ישיבה בדרג הבכיר ביותר בצבא, והקצין מתלונן שאוף, תמיד יש איזה עורב שעף תמיד מעל לראש שלו, לא משנה לאן הוא הולך. ופתאום כולם אומרים גם אתה? גם אתה? ומסתבר שהעורבים עפים מעל כל חברי המטכ"ל, ומי יודע מי עוד. ואומרים: להוריד אותם. אבל באיזו אשמה? מה הם עשו? על איזה איסור העורבים עברו? והוא אומר: אני לא אוהב שיש מעליי עורב, מעל לראש שלי. זה כבר צל של אשמה, ומשם השמים הם הגבול. וצבא העורבים האוטומטיים יוצאים למלחמה נגד המדינה, וחיל האוויר מזנק ומופל. עורבים בתוך המנועים. ועורבים נכנסים לכל הבסיסים, כל הגדרות והגבולות שקופים בשבילם, כל ההגנות קורסות, ויש הוראה לסגור את כל החלונות. ומכנסים ישיבת חירום סודית עם כל דרכי הפעולה - והנה מגלים עורב בישיבת ממשלה. אבל איך הוא הגיע לשם? החלונות אטומים, שחורים, הוא בטח עף מעל הראש כשנכנסו, מי יודע כמה זמן הוא כבר היה שם, אולי שנים הוא התחבא מעל הארון. ובדור הראשון זה שבב, ששולט בעורבים, בדור השני זה כבר בגנים, ואומרים שהדור השלישי זה חרדים מעופפים, וכבר עובדים על הדור הבא.

ואני פוגש את אדון חוליארץ בתחתית הישיבה, והוא זוהר כמו כוכב שחור: כל יום האדמו"ר מרוויח מיליארדים. פתחתי שורט על המדינה, על כדור הארץ, על היקום כולו! אני משאיל חלק מהמדינה, ומוכר אותה. וככה אני יכול להרוויח אם המדינה נופלת, נגיד היא נעלמת, אז מכרתי אותה היום, כמה שהיא שווה, ובעתיד אני לא אצטרך להחזיר כלום. והוא רוקד ולוחש לי מעומק המדור הפיננסי, ואני נאלץ להתכופף פנימה כדי לשמוע: תחשוב, כשאתה מרוויח אתה יכול להרוויח אלפי אחוזים, אבל כשאתה מפסיד אתה יכול להפסיד מקסימום מאה אחוז. ואני צועק לתוך הבור הפיננסי: אבל בשורט זה הפוך! והוא אומר: לא, כי מה שמייחד אותנו זה שיהודים יכולים להיות מינוס. יכול להיות מינוס יהודי, והוא עדיין יהיה לגמרי יהודי, חרדי, עם מינוס תפילין, ומינוס שטריימל, ומינוס מדינה. אנחנו יכולים להיות גם מתחת לאפס, מתחת לאדמה. רק צריך להיזהר שהמינוס לא ייפגש חלילה בפלוס, ואז יישאר אפס. ואני מממן ככה את כל הפעילות של היחידה. אם אתה עומד על הראש - אתה יכול להגיע לגן עדן בנפילה רוחנית. יצר הרע בעצמו מפתה אותך ללמוד תורה. אתה פשוט צריך להיות מינוס בנאדם. בוא אלינו כאן למטה. תצטרף להצלחה של הכישלון! ביחד נהפוך שואה לגאולה, וגאולה - לשואה. בוא לבור, בוא לבור…

ואני בורח ומבין הפוך, הפוך על הפוך, שאני חייב לעלות למעלה למעלה, למקום הכי גבוה בישיבה, כי אם לנוצרים יש מגדל פעמונים ולמוסלמים יש מואזין, אני בטוח שהאדמו"ר שלנו כבר המציא משהו יהודי מיוחד, כלומר קדוש, איזו אנטנה נבואית עתידנית, איזה חיבור ישיר לגן עדן, סולם שמגיע מהחלום עד לשמיים, משהו. ואני עולה למעלה ומגלה שם קן. ויושב שם אליהו הזקן. ומתגלה, שהעורבים הם העורבים של אליהו. והוא אומר: למה כשמחכים לדוד, אומרים שלפניו יגיע אליהו? כי מי הוא אחאב? דוד, אח של אבא. אז אתה מבין למה רצים לפני המרכבה? למה רותמים לפני הסוסים? ואני רואה שלעורבים שם למעלה יש כבר בקבוקי חמצן. הם עפים לחלל, או מה, ואני שואל: למה? ומקבל תשובה: לחפש את האוכל של אליהו. והוא מתכופף ומסביר, הוא מתנהג כאילו למטה מכבודו להסתיר, אפילו את הדברים המסווגים והשחורים ביותר. והוא אומר: ככל שאתה במעלה גבוהה יותר האוכל שלך רחוק יותר. הדומם מתקיים מעצמו, הצומח ניזון ממה שצמוד אליו, הבהמה כבר צריכה להסתובב קצת כדי לאכול, והאדם צריך להתרחק עוד יותר, ואם זה מזון רוחני - עוד יותר, והמלאכים צריכים לעבור עולמות שלמים כדי לאכול. ואלוהים… אתה לא יכול לדמיין את הרעב. בטן ריקה בגודל היקום, יותר, החלל הפנוי כולו, לא מפסיקה לקרקר, יש רעידות אדמה בגן עדן - רעידות שמים. לפחות אלפיים שנה הוא לא אכל, הוא לא היה יכול יותר. אז עוד מדברים שהוא קרא לרב הטבחים. ולא הרב שלכם מה-"מטבח", שעובד על תחליף קרבנות, כאילו אלוהים יהפוך לצמחוני, או גרוע מזה - טבעוני. אבל אם - מה אם האוכל שלו נמצא רק בקץ כל הזמנים? והרעב, עור ועצמות, הריח, העשן, חרון האף…
- והעורבים?
- הם היד הארוכה. והיד הארוכה היא הכנף.
- אבל מה המטרה? מה אתה רוצה להשיג? מה יוצא לך מכל המלחמה השחורה?
ואליהו שותק. ואני תופס לו בכנפיים השחורות וצועק: מה זה נותן לך להביא אותנו עד לתהום של סוף העולם? ואליהו עונה: ההכרעה היא לא צבאית, אלא בצריבת התודעה. לא בגוף, אלא בנשמה. כמו שמופיעים בחלום לאנשים ילד, אבא, בעלים, נשים, ככה אני רוצה שאנשים יחלמו על אלוהים.

הציונות והגלות - הדור הבא

חלמתי שאני שליח עלייה. והבעיה שלי זה לא לשכנע יהודים לחזור לארץ, אלא לשכנע אותם לחזור לכדור הארץ. אם יהיה נידחך בקצה השמים - משם יקבצך ה' אלוהיך ומשם יקחך… יהודים במאדים, מלכות יהודה שבאנדרומדה, וקהילות בקצה היקום שמעכבות את הגאולה. ואני נוסע בחלל לקבץ יהודים אבודים. והדגל שלנו השליחים הוא ציצית, מארבע זנבות הארץ, ולא מארבע קצוות, כי אין כבר קצה לעולם, רק זנבות. מי חשב שקצה השמים הוא זנב? כי העולם הולך והופך לרשת, ויש אינספור קשרים שלא מובילים לכלום, לא תתורו, והאדמו"ר החדש אומר שהפתרון הוא לשלב ברשת פתיל תכלת, להפוך את הרשת לציצית ענקית, אלוקית - הציצית של אלוהים. כי המבנה הבסיסי של היקום הוא רשת, אם רק מציצים מספיק עמוק לתוך החושך, פתאום צצים כל הקשרים. ואני יוצא לשטח, כלומר לחלל, ואני מבין שהאדמו"ר לא מבין - יש גם יהודים שנתקעו בחור שחור. אי אפשר להגיע לכל חור, הסיכוי היחיד הוא לתקוע בשופר קוסמי גדול לחירותינו - והם כבר יתחילו לבד לחזור. ואני מכין את הכוונות לפי דעת האדמו"ר החדש: תקיעה פשוטה זה מידת החסד, ואז שבירה לשברים זה כבר הצד הקשה של מידת הדין, ואז התיקון הוא לא לאחות את השברים, אלא לשבור את השברים, שוב, וזה מידת הרחמים. אבל רק אם תרסק גם אותם שוב לאבקה אחידה - זה שוב תקיעה אחת ארוכה וגדולה. כי רק השבירה של הרחמים עצמם היא הגאולה. אבק אדם. ואחרי שעבדו שנים על הפרויקט, בעלות אסטרונומית, אני מנסה לתקוע בכל כוחי בשופר הבין גלקטי, הגיעה שעת הגאולה! - ולא שומעים כלום. אין קול בחלל.

אבל הנה מגיע אדון חולי-ארץ, שהופך את הארץ לחלל, וכולם בורחים. כי הוא תוקע בשופר הפוך, לתוך עצמו, ושואב את כל היהודים בלי לצאת מהבית. וכולם נאחזים בקירות ובנשים שלהם לא לעוף, ואני שמח שאשתי כ"כ גדולה. ואדון חולי-ארץ אומר: הסתיימה עבודת העלאת הניצוצות מהארץ לשמיים, והתיקון של העולם הזה, ונשארו ניצוצות רק בחלל החיצון, בסוד צאת הכוכבים. והוא מסביר אפילו למפגרים: נגמרה עבודת ההלכה החלה עבודת החידושים, עד כדי כך שכל בוקר יש חדשות בתורה. והוא מרגיע את החכמים: רק שצריך עדיין לקיים מצוות כדי שלא נחזור חלילה לעבודת ההלכה חסרת ההשראה, שנהרוס מה שנבנה, אבל העיקר זה חידוש התורה, עבודה חדשה של ימות המשיח. אבל הנה מגיע לכיוונו כמעט במהירות האור יהודי אחד, שמרוב פחד מהשואה הלך להתיישב באיזה חור שחור ונידח ונשאב בטעות פנימה - מגיע יחד עם החור השחור - כי כבר לא ניתן להפריד בין היהודי לבין החור והשחור. והחור נשאב דרך השופר לתוך הראש של חולי-ארץ, ותתכן פגיעה מוחית חמורה.

והרופא אומר שחייבים ניתוח דחוף מתחת לארץ, ואדון חולי דומם על המיטה. והרופא אומר שמכיוון שהמחלה תמיד רוחנית ולא רק גופנית, אז אחרי ההרדמה הניתוח יהיה בחלום, ושאי אפשר להבטיח כלום ויתכן חלל מוחי. והראש של אדון חולי-ארץ מלא בסודות הכי מסווגים, ואין אף רופא שמוסמך להיכנס בפנים, אז מתחילים לשאוב את המוח החוצה דרך האף. ואשתו מייללת בחוץ מה הוא יעשה בלי ראש, איפה נשים את הכובע, ואומרים לה עם כל אחד אחר היית דואגת, אבל זה חולי-ארץ, הוא יסתדר. הוא נולד חולה. ומתחילה לצאת דליפה סודית מהאף, והרופא לוקח את הממחטה ומסתכל עליה - ומייד סוגר את הראש, אוטם את האף, ואומר עדיף שימות לנו. כי כתוב שם, שהיה צריך לבוא משיח טכנולוגי דתי לפני יותר ממאה שנה. ואז המודרניות החרדית היתה מחשיכה את הנאורות, והיו מדברים על חשכת ימי המודרנה, והרשת היתה נולדת בישיבה - ולא באקדמיה. ובמקום המדינה היתה לנו המלכות, שהגילום שלה בעולם הזה הוא רשת דתית, בניגוד לטעות שחושבת עליה כממלכה. כן, היה צריך להיות גאון עולם יהודי שהיה מביא את תורת היחסות עוד במאה ה-19, ואז מלחמת העולם הראשונה היתה מלחמה אטומית. מלחמת גוג ומגוג. ככה העולם היה מתוכנן להיות. זו היתה התוכנית. בלי מדינה - ובלי שואה.

וחולי-ארץ קם מהמיטה, מחפש את הכובע, ואומר: אין לכם מושג איזה חלום היה לי.

העיוורון

חלמתי שהאדמו"ר החדש אומר: החילונים לא יכולים לעשות שלום עם אף אחד, המתנגדים יכולים אולי לעשות שלום עם הסונה, אבל רק החסידים יכולים לעשות שלום עם השיעה. רק אנחנו נעשה שלום עם איראן. והוא דופק על הגמרא: אם הייתי מקים מדינה סודית, שחורה, בתוך המדינה הלבנה, שהמדינה לא יודעת עליה. מדינת חלום בתוך מדינת חלם. מדינה שישֶנה בתוך המדינה. ומתחילה להיות בארץ המחתרת המשיחית. איזה ארגון טרור שהוא וירוס בקוד פתוח, שגם אם יודעים איך הוא עובד אי אפשר להשמיד אותו - כי אי אפשר עקרונית לפצח את הסוד שלו, גם אם יודעים הכול. הסוד הוא סוד מתוך עצמו, ללא תלות בידע החיצוני של המתבונן, הוא סוד לא בגלל שמישהו לא יודע אותו, אלא כי גם אם אתה יודע זה נשאר סוד.

והאדמו"ר החדש לוחש לנו שזו היתה הטעות של הקודם, השיגעון שלו. הסתיר אפילו מעצמו מיהו. כל הכתבים מוכמנים, מוצפנים. אבל כמו קוד פתוח יש סוד פתוח. ספר שהוא עצמו שחור, ולא שחור בגלל שיש חושך, למשל בגלל שמחביאים אותו או מסתירים את האור. זה חשוך גם לאור יום, לא חייבים לחיות רק בלילה. ממילא אף אחד לא יבין אותנו. אנחנו יכולים לצאת לאור.

והאדמו"ר שולח אותנו להקים מדינה בתוך מדינה בתוך מדינה. כי המדינה שבתוכך היא האויב שלך, אבל האויב של האויב שלך הוא החבר שלך. ואני לא יודע איפה להסתיר בתוכי את המדינה החדשה, שלא יגלו, בגולגולת, לא, בגרון, לא, ברגל... אז אני מקים ממלכה סודית בתוך השטריימל. ראש טרויאני. וחמוש בחבר הפנימי שבתוך האויב הפנימי, האגף שולח אותי למנוע את מלחמת לבנון. ואני אומר לציונים: הם רוצים לחטוף אתכם, אז רצון זה חולשה - תנו להם לחטוף אתכם. קחו חייל חולה, סרטן סופני, ובמקום למות סתם כמו חילוני, תנו לו לעשות דבר אחרון ציוני, שיהיה סוס טרויאני, שב"טעות" יגיע למקום הלא נכון בזמן הלא נכון, ויחטף פנימה. ותעשו לו לפני כן ניתוח, תכניסו בתוכו איבר סודי, שיהיה בעצם משדר בתוך העצם, מרגל ברגל, מתאבד מתחבא. והם מייד יקחו אותו להחביא, למקום הכי שחור, הכי חשאי, הכי בכיר, כי הסוס יהיה מלא סודות, ואז ברגע המכריע - בקודש הקודשים - הבנתם, טפשים? והם לוקחים לוחם שייטת מורעל. מלא בסרטן. והוא אומר: השייטת זו משפחה, זה עובר אצלנו בגנים. ואני מוסר את המושכות למחלקת מ"מ, ואומר להם: דיו!

ופתאום אני מבין. אבל מבין מבפנים. מה אצלנו, בתוך. מה קרה. הנקודה השחורה. כתם העוורון. ואני הולך למדור שבו מחביא האדמו"ר את הפריטים המסווגים ביותר, לקודש הקודשים שעכשיו הולכים בו שועלים, וקורא בין המדפים: אני יודע שאתה פה, מה אתה עושה פה, בתוך שטריימל?! - מתחבא. ואני מבין שנודע הדבר, וצריך להחביא אותו עוד יותר עמוק בפנים. והוא יושב בתוך אוצר הספרים, קבור שם בחיים, ואומר: לגוי שפוגש לראשונה בדת ישראל האמתית יש רק שלוש אפשרויות רוחניות: א. להתאבד. ב. להתגייר. ג. להפוך לשונא ישראל. במה הייתם בוחרים אתם? איך אפשר להאשים? ואני אומר: אז זה מה שאתה עושה כאן? והוא אומר: אתה יודע למה רואים רק שחור? זה לא שאנחנו שחורים והחילונים לבנים, אנחנו שחורים והם שקופים. לכן רואים רק שחור. וכל פעם, שהסוס העיוור מבפנים. כל פעם. כל פעם. אני לא מצליח לסיים. כל פע. פעם אחר עפם. אתה משתלט על המקלדת. לא חכמה, אתה כותב מה שאתה רוצה. תקיש על המקלדת בצורה עיוורת, ותגלה מה אלוהים רוצה. תעצום עינייםפ],.ת56טכעיח2'דס
[=-פף9ןל76אינה123קגש

צדק חברתי בגימטריא שבתי צבי

חלמתי שהאדמו"ר החדש מכה את מדינת הטומאה. והוא לא מבין שככה הוא נוגע בה, ונטמא בעצמו. והתלמידים מרכלים: האדמו"ר קורא חדשות, במקום לכתוב עתידות. לא סתם קוראים לו החדש, אפילו המשיגנע היה יותר טוב. והנשים אומרות: לא היה לו חלום אחד מאז ההכתרה. הוא ישן כמו בול עץ. בשביל מה מאכילים אותו אם לא בשביל שיירדם ויתעורר בצעקות. והאמהות אומרות: אם השומר לא חולם, מי ישמור עלינו בלילה, יש לנו ילדים. והילדים שרים: נחירות זה לחזירים. וכולם יודעים למי הכוונה. ורק האדמו"ר שוב מקשקש משהו, על המניעים הדתיים העמוקים מאחורי המחאה של החילונים, עם ישראל לא סובל חזירים. ועכשיו אפילו אדון חוליארץ הנחש לוחש לכולם מתוך הבור: זו סכנת נפשות, יוסף הצדיק רוצה להפוך למלך מצרים. אין חלומות - אין פתרונות. וחוליארץ נותן אישור למדור שלי להוציא מבצע החוצה, ושולחים אותי אל העולם החיצון לבדוק על מה האדמו"ר מקשקש.

ויש בחוץ הפגנה: עם ישראל שונא חזירים. והנה עובר שם חזיר, עשיר בשומן רווי כמו חזיר, והם צועקים: לשחוט אותו! והוא לא מסוגל, לרוץ לברוח, והם אחריו, והוא נחנק מחרחר, והם אחריו, ואני מרחם עליו, ואוסף אותו אליי. ודם צפרדע וחוליארץ יושבים אצלי בחדר השינה, ומנסים לדובב את החזיר, מתים מפחד מתגובתו של האדמו"ר החדש, אם הוא יגלה מה הם עושים. כי בזמן שהייתי בחוץ, האדמו"ר החזיר ממרחקים את שומר המסך החולה בראש, שהביא איתו מהגלות את המגביה והגולל, והם הכריזו על מוד של מהומת אלוהים, אזעקה שחורה, כל המנגנון נכנס למצב חושך, שהארגון עצמו יחלום, אם האדמו"ר לא יכול. כל הפעילות הואפלה. המפלצת עצמה את העיניים, ואמצעי האיסוף הופנו פנימה. והחזיר שוכב במיטה, ואומר: היהודים בארץ הם גויים. ודם צפרדע אומר: הוא מדבר! והחזיר נוחר: הם לא מבינים את ההבדל בין בשר לבן לבשר אדום. הם לא מבינים את ההבדל התהומי בין כסף לזהב. הם חושבים שכסף זה סוג של זהב. אבל זה לא סתם שהאישה נקנית בכסף, ולא בזהב. כסף זה לא חומר, הוא עבר את כל האבולוציה כמו התורה: מסמל חקוק בגוף, לכתב על נייר, סימן במחשב, מידע טהור, מנגנון מופשט, וכמוסה של בטחון מידע, כלומר סוד. ולכן הוא הדרך הנעלה ביותר לקנות אישה, יותר מהסכם כתוב בשטר, הרבה יותר מהביאה הגופנית עצמה. כסף הוא מהות הקידושין, כמו החזיר הרוחני והקדוש, בניגוד לתכשיט השפל - נזם הזהב. כי כסף זה החומר של הרוח, ואילו היופי שבתכשיט הוא הרוח של החומר, התענוג הנוצץ, יין אישה, זה לא חתונה - זה ג'יפ. ולעניות דעתם, אם למישהו יש כסף להם יש פחות, כמו שיש כמות מוגבלת של זהב, ואז העשירים על חשבון העניים. הם לא מבינים שכסף זה רוח, ושלא ניתן לכלוא את הרוח, למשל כסף זה זמן, והכסף הוא הסוד של הקשר שלו לבעליו, ואם לקחת ממנו את הכסף, לכסף אין ערך, כי כסף זה רק רעיון. והם צועקים ולא יודעים, שהצדק זה צד הדין, והחברה זה צד השמאל, החברתיות זה הסטרא אחרא, והם עדר בהמות. הכסף הוא לא חומר בכיס של החזיר, גם כשהוא בבנק הוא כבר מושקע במשהו אחר, ששם הוא שוב מושקע בדברים אחרים, וכך הוא זורם ומתפצל כמו נהר מגן עדן. כי במהות - הכסף הוא חירות. בזכותו אתה לא עובד, הוא פודה מעבדות, ולתורה ניתן להגיע רק מתוך עשירות, הוא קונה את החירות הרוחנית. הוא נותן לך את האפשרות. אין לך דבר יותר נעלה מאפשרויות, ואין לך דבר יותר מגונה ממימושן. כמו הכיסופים למשיח, התשוקה, הכסף הוא התגלמות הרצון לכשעצמו, עצם הכיוון. ואילו הזהב הוא המימוש, הנהנתנות, משיח השקר. אפילו משהו שאנשים רוצים, כמו אהבה, יותר משהם רוצים - הם רוצים שירצו, רק רוצים שירצו, אבל בכלל לא באמת רוצים. לכן כסף יוצר מערכות לומדות ענקיות, ואילו זהב יוצר חנויות לנשים. כי הכסף הוא ההערכה, החיזוק בסינפסות. מכסף עושים תורה, ומזהב - עגל.

ואני מוציא את החזיר מהמיטה, ומלווה אותו הביתה. והנה באים העם המתקהלים, ומתנפלים: גנב, כסף! והחזיר בוכה: אין לי גרוש על הישבן. ואני מחבק אותו, ואומר להם תעזבו אותו, אתם חושבים שהישבן שלו עשוי מכסף? אבל הם לוקחים אותו, לא, תשאירו לי אותו, חזיר מדבר! והחזיר מזיל דמעה, חחחוּ, חוּ. והם גוררים אותו משם, נכנסים לו לכיסים, מורידים לו את המכנסיים, ואני מגלה - שהישבן שלו עשוי מזהב.

המכתב לראש המודיעין הנגדי

חלמתי שהאדמו"ר כותב לראש אמ"ן: יש פיתרון דתי. באמצעות טכנולוגיה הלכתית גבוהה, הייטק של העולם העליון, פתרתי את הסכסוך על האדמה, חתכתי את הקשר הגורדי - בפסק. המצאתי פטנט חדשני, לפי ההלכה, בהכשר מהדרין מן המהדרין, כך שכל היהודים יהיו מוסלמים, לפי האיסלאם, ויהודים לפי היהדות, בהשגחת הרמב"ם. כי יהודי יכול לחיות כאנוס בתווך שבין מראית לעין לפיקוח הנפש בפנים, לרמות את העולם. קליפה דקה של שקר חיצוני לבן, אמירת השהאדה שמותרת באיגרת תימן, תציל אותנו מהשמד, ותגן על עולם החושך הפנימי יותר מצבא שלם, ושלום על ישראל. לָא אילהא אילא אללה! וראש אמ"ן לא עונה לו. אפילו לא טורח לענות. וכולם חוששים מה האדמו"ר יעשה עכשיו. והאדמו"ר מעלה עשן: אנחנו נפרוש לא רק מהמדינה הזו, אלא מהמין האנושי. אנחנו נהפוך לחיות. ואז חוקי הארץ לא יגעו בנו, רק חוקי השמיים. וכל אחד מתבקש למצוא לעצמו זנב ולחזור מחר למקום שנקבע לכולם. איפה אני אמצא לעצמי זנב? וכל פעם עובר מולי חתול שחור אחר, אבל אין לי לב לעשות לו את זה. ואני אומר שמע ישראל וקופץ מתחת לרכבת. ומקווה שהיא לא מאחרת. עוד 5 דקות הפגישה בגן עדן.

מי שמאמין אוכל חמין

חלמתי שטיש אצל האדמו"ר, הרבנית מביאה תרנגול משונה, גדול, אוכלים, טעם מוזר, לא יכול להיות. זה לא נראה כמו תרנגול, אלא כמו דבר אחר. אבל האדמו"ר אוכל, וכל הרבנים, מביאה עוד, שניצלים, ופתאום - זעקה: זה חזיר! והם מתחילים להקיא ולהקיא, את כל הבטן, ועם זה מקיאים את כל דברי התורה שהם בלעו, כל אחד מקיא, האדמו"ר מקיא:

לעֶרים בלילות, אחרי שהאישה ישנה. הצד האחר הוא הסטרא אחרא, ואת סודותיו אנו שותים. לא רק את גופו של האויב אנו מבקשים. ולא רק את נפשו. אלא את רוחו ונשמתו. זהו המקצוע העתיק בעולם, העבודה של הלילה. אסור לחצות גבולות, אבל מותר לא לראות, אותם בחושך. בשעה זו מתעוררים הסיוטים. בשעה זו עולה מקברו נשמתו של הקדוש ברוך הוא. ומחפשת נחמה - ונקמה. ומחפשת אישה ושינה - שכינה. ואנחנו לא ישנים. אלא מאזינים. כותבים ידיעות. ניתוחים שאחרי המוות. שידוכים שאחרי החיים. היגיון של היעלמות - או למות. ספר החושך כותב: דע את האוהב. פרשיות שלמות: לדעת את עץ הדעת. וממנו יצא נחש. וממנו תצא לשון חדשה. וממנה תצא התורה החדשה. הגיע זמן לישון.

אדון חוליארץ מקיא:
ארבע ארבע ארבע ארבע. ארבע על ארבע. גן עדן על גיהנום: חיים במרחב החשאי העליון, ומוות בזמן החשאי התחתון. מארבע כנפות השמים: איסוף. מחקר. מבצעים מיוחדים. ביטחון מידע. לארבע כנפות הארץ: אספקה. תמרון. התקפה. הגנה. נחר החזיר הקדוש בתוכו: עד מתי ניגרר על ארבע? העולם עומד של שלוש רגליים. בני אדם הולכים על שתיים. מלאכים על רגל אחת. ולשמיים אין רגליים. לחש הנחש: אדם זה זיווג של שני מלאכים. זיווג של שני אנשים זה חיה. בואו חברים, בואו נאמר תורה של חזירים.

דם צפרדע מקיא:
קילקול חצות. הוא בא אליכם בחלום - ואתם שוכחים את החלום. הוא בא אליכם ער מבפנים - ואתם מבחוץ ישנים. חפשו בנרות כבויים, תשאלו פעמיים. אל תאמינו, אנחנו קיימים. ומגייסים. דרושים לנו דרושים. רק מי שידע לאן להגיע - יתקבל. רק מי שידע מתי לבוא - יכנס. רק מי שידע מי - ידע. המנעול לגיהנום הוא המפתח לגן עדן, כי לא בארץ היא - רק בשמיים היא. עץ הדעת הוא עץ המודיעין. קודם החושך - ואז בכורות. קודם האישה של הסוד, ואז הדור הבא של הסוד. ואת הילד נמכור שיעמיק בבור ואת מצרים ישבור - דור שלא ידע את פרעה.

רב הטבחים מקיא:
כשהעתיד הופך לעבר, המודיעין הופך לדין. הסודות הופכים לעוונות, וההסתרות - לחטאים. החוקרים שלנו יודעים. כי כשהסוד מדבר - המודיעין נכשל. וכשהסוד שותק - גם המודיעין נכשל. לכן - נותן התורה מגמגם. מכניס לפיו גחלים בוערות, ובחושך עיני החוקרים עיוורות. לעמלק יש אוזניים גדולות. לנו אף ארוך. וכל המלחמה מי יגלה, מי הרוצח, מי ינצח: חוש השמיעה או חוש הריח. אף, אוזן. גרון. חלומות הם פשעים בלי פתרון. השטריימל הפך את הכובע לזקן, ואנחנו נהפוך את הראש: מבחוץ מוח - ומבפנים גולגולת.

והאישה מקיאה:
שיר השירים של השנאה. אנשכנו מנשיכות פיהו, כי רעים רעיך מרעל. מי זאת עולה מן המטבח, צועקת על דודה? כתולעת בתפוח, לשונה ארבה, קולה זבובים, ועוד לא הגענו לעוקץ. שחור דודי כחרדי, נוטף זיעה על המקלדת. הבו לנו שועלים, שישכיחו את הכרמים. אשתי כקוגל בין מלפפונים חמוצים, כחזיר בין התרנגולות רעייתי בין הבנות. השבעתי אתכם בצבאות השם ובביטחון השדה אם תירדמו ואם תרדימו את האיבה עד שתמאס. ברח דודי אל החלומות - ואל תחזור.

אלוהי מסכה

חלמתי שאשתי צועקת את השם שלי - לא לא אסור לגלות את השם שלי, בבקשה אל תגלי את השם שלי. והנה פתאום רואים ברחוב את הפרצוף שלי: לא, לא, בבקשה רק לא את הפרצוף. והנה הבית שלי, ואני: מה, גם הבית? מישהו הלשין עליי מישהו בגד. והחברותא שלי, דם צפרדע, נכנס לחדר אבל הוא לא יכול לדבר, הוא מפחד מהאזנה. ואני אומר לו תעשה עם השפתיים, והוא מפחד ממצלמה. אז הוא מכניס את היד לצוואר שלי, וכותב לי בגב, מתחת לחולצה, אותיות: השינה תהיה שינה מעוברת. ואני מבין שזו הדרך האחרונה שנשארה להעברת מסרים. והוא כותב לי מתחת למסך החולצה: התלמידים השקופים. ואני לא מבין למי הוא מתכוון. כי אחרי שתפסו את כל המי ומי, נשאר רק התלמיד הסודי, שממילא אף אחד לא יודע מי הוא. שריד אחרון לאדמו"ר. אבל דם צפרדע ממהר, והוא כותב לי על עמוד השדרה עד עצם הזנב: האגף הסגור - האדמו"ר הקודם. ואני לא מבין: נכון שלא הייתה הלוויה. אבל הוא חי? או, יותר נכון, אולי: הוא לא מת?

לפרק הבא

הטרילוגיה


text:
התדרדרות הארץ

שידוכין

מאת:

(מקור)

אתר היכרויות שאתה לא רוצה להכיר

חלמתי שאני חי בתחיית המתים. וזה אפילו לא כזה הישג בשמים, סתם יישום הנדסי לא מבריק במיוחד: סטודנטים תיכנתו מחשב ננו לחילוץ גנים משלדים, עוזר מחקר הוריד מהרשת קוד פתוח לשיחזור גנומי, עשו שיבוט סטנדרטי, והופ! - הקבוצה זוכה בנובל ראשון על תחיית אדם מתקופת האבות. ומכאן הדרך קצרה ליישום בקנה מידה תעשייתי. ניסוי כלים ראשון נערך בהר הזיתים, שבו ריכוז עצמות מכל התקופות, ומשם וירוס הננו משכפל את עצמו ומתפשט כמו מגיפה בכל השכבות הארכיאולוגיות בארץ ישראל, וכאן מתברר היתרון של קבר ישראל. מי שנשרף - הלך עליו. והבעיה הכי גדולה היא באושוויץ, הריכוז הכי גדול של יהודים בעולם, ועוד מעורבבים אחד באפר של השני. האלגוריתמים עובדים קשה מאוד לדלות מהמרק הגנומי של כל יהדות אירופה אפילו אדם אחד שלם. גם האנשים שיוצאים יוצאים מעוותים, כועסים, לא נחמדים, לא... וקוראים לזה תסמונת היטלר. אפשר לזהות אחד כזה ברחוב, משהו בפָּנים. מה לעשות איתם? והפתרון של המדענים הוא לחבר אותם. אבל מי ירצה להתחתן עם מפלצת כזו, שיש בתוכה מליונים של שברי אנשים, סלט שלם? לא רק שהיא מתוסבכת כל כך, אלא יש בתוכה גברים, כולל רבנים עם זקנים. אבל השדכנים לא מוותרים, מרחמים, לא נעים, שלא יהיה להם המשך? ובגלל כל הדפיקויות שלי, השדכן המיואש מציע: אף אחד לא מוכן לצאת איתה, אולי תנסה? וגם לי לא נעים, בכל זאת ניצולי שואה, בעצם, אופס, קורבנות שואה. אז אני מסכים, נצא רק פעם אחת ואני אגיד לשדכן שלא מתאים. ואני מגיע לדייט והיא יפהפייה, הגנטיקאים עשו תחרות יופי מכל בנות אירופה היהודיות, לפחות להעניק לה פרצוף יפה, אבל בגב היא מחוברת במין צינור לגוש ענק, מחוץ לקפה הכול חסום, ועשרות מקררים תוצרת גרמניה שמימנה ממשלת גרמניה עובדים לקרר את הגוש הענק. ויש ניידות, חסימת רחובות, עושים באמת את כל המאמצים שהיא לא תרגיש, לאפשר לה חיים נורמליים כמה שאפשר, לא לחסוך בכסף, היא כבר סבלה מספיק. אבל הבחורה בפנים קלת דעת, הייתי אומר מטומטמת, אם לא היה לי לא נעים. המדענים חשבו שיהיה לה יותר קל להתחתן אם לא תפגין את התבונה העצומה של גדולי המוחות באינטליגנציה היהודית באירופה. אבל כבר ממש לא נעים לי, כל הפקקים בגללי, אז אני אומר שניפגש עוד פעם אחת. וכך מפגישה לפגישה זה נגרר, ורק נהיה יותר לא נעים, כל המדענים וראשי הפרויקט כבר מכירים אותי ומחייכים אליי, ואני יודע בדיוק מה עובר להם בראש. ועושים לי סבב רופאים, שאני אדע בדיוק למה אני נכנס, כולל ליווי צמוד של הפסיכולוגים של התוכנית, והכול במימון נדיב של ממשלת גרמניה. ומתבררים כמה פרטים חדשים, למשל שיש לה כ-3 מיליון רחמים. תחשוב על זה ככה, אומר הגניקולוג, בניגוד לגברים אחרים אף תא זרע אחד שלך לא מבוזבז, המדינה כמובן תעזור לגדל אותם, כבר בנינו מאות בתי יתומים חדישים במימון ממשלת גרמניה. והגנטיקאי פונה אליי בהתרגשות, מדבר על הזדמנות נדירה להשאיר חותם גנטי, אתה תהיה לעם, אבי האומה. אנחנו מתכננים אלפי בתי ספר, ישיבות, אוניברסיטאות, והכול ב... - תן לי לנחש, במימון ממשלת גרמניה. ומרוב שהם מדברים אתי על צאצאים, ממש להוטים לנושא, אני מרגיש שיש משהו אחר, חשוב יותר, שהם לא מדברים עליו. ובאמת בלילה אחרי החתונה

השטריימל הראשון שלי

חלמתי שלפני החתונה נקראתי לראשונה ליחידוּת אצל האדמו"ר הקודם, "המשיגנע". זה היה סמוך לבלגן בתשעה באב, הבושות שהוא עושה בכל שנה, כל פעם בחדר יולדות אחר, מאז התקלה ברומא לפני 20 שנה. אומרים שהוא שילם אז הון עתק לרופא מומחה, כנראה מהמאפיה, שיסכים ליילד את אשתו בתשעה באב בניתוח קיסרי, כשהיא בחודש השביעי. ובסוף נולדה לו בת. פגה. והלעג שכולנו ספגנו - זכור לי כילד איך חמור קטן מהמניין צחק עליי: יש חולי גוף, חולי רוח, חולי נפש. האדמו"ר שלכם הוא חולה נשמה. והתנפלתי עליו: הוא חולה חיה! הייתי קטן, בקושי הבנתי מה קרה. בטח שלא קישרתי לשמועות על הבן הבכור, שהיה אמור להיות האדמו"ר הבא, והסיפור האחרון הזה האיר אותן באור מבהיל.

ועכשיו עליתי לאוטובוס, ואני בא לשלם, ושוב פעם מוצא בארנק גרעינים וצימוקים במקום מטבעות - ונאלץ לרדת בבושת פנים וללכת. ואני מאחר לאדמו"ר, ורץ בכביש המהיר קילומטרים, לא רצתי מהבר מצווה ויש לי דקירות איומות, ודווקא עכשיו לפני החתונה אני אמות בלי להבין מה זה אישה. ואני נכנס והאדמו"ר הזועף מסתכל עליי מתנשף ומזיע כמו חיה ונוהם: ככה צריך להגיע!

והוא ניגש כדרכו ישר לנושא: חתן יקר, בתולדות עם ישראל, לאחר תקופת הראשונים החלה תקופת האחרונים. וכיום אנחנו בסוף תקופת אחרוני האחרונים. אז מה כבר יכול לבוא אחריהם, אה? והוא עונה לעצמו כמו ילד: הזנבות! כן, תקופת הזנבות. אבל אני כבר יודע לאן הוא חותר ומבקש ממנו שייגש כבר לעניין. כן בטח, זכר לחורבן. כולם מספרים על האוסף האדיר שהוא מחביא. אפילו הסימניות בכתבים שלו הן זנבות. ואומרים שגם הפאה של האישה, מישהי מיששה, זה לא שיער אדם. והוא מבקש ממני להוציא את השטריימל החדש שלא לבשתי מעולם, ומממש את זכות הזנב הראשון, לוקח את היד ומפשפש עמוק בתוך השטריימל, ותולש משם זנב אחד בשבילו. מזל טוב! ומאחורי הדלת שומעים את התינוקת המסכנה, היא הייתה צריכה לצאת עכשיו לשידוכים, צורחת.

והוא ממהר לחטא את קצה הזנב שנפל בגורלו מהראש שלי, כאילו הוא מצפה לדם. והוא ממשש וממשש אותו ואומר: בוא נראה מה מתאים לשורש נשמתך. והוא ממלא לפניו איזה טופס בכתב החרטומים שלו, וכנראה חושב שאין סיכוי שאני אבין מה הוא כותב, אבל שנים בתוך העסק הזה לימדו אותי לקרוא כתב הפוך - מהר יותר מיישר. והוא מרעים בקולו: חתן שלי, יש לך מושג מהו כובד המשימות שהענף שלנו קיבל מלמעלה? ואני מנסה להקל קצת על האווירה ואומר: בקילו או בתפוחים? והוא מחייך: אני רואה שירדת לעומק דעתי. חקל תפוחין קדישין. ואני רואה אותו כותב על הדף: תיקון השואה, נפילת האל - השמים החדשים. איקס. לא מתאים. והוא לפתע מסתכל לי בעיניים - ותופס אותי מציץ.

והוא מרעים: מעניין אותך, אה? למה אתה לא שואל? ופתאום כבמטה קסם הוא הופך מצב מקומט לארנב שובב, הזקן הרגזן שלו הופך לפרווה לבנה, העיניים שלו יוצאות מתחת לכובע, והוא ממש קופץ: תראה, לגבי הארץ החדשה - בקשר לזה אני סומך על אחינו היהודים בסוף מערב, אמריקה. שם מכינים את השכינה, המלכות. והוא אומר מילה זרה שמעולם לא שמעתי עד אז. "אינטרנט". והוא פותח את ארון הקודש הקטן - ואני נבהל, משהו זוהר מבפנים - והוא מוריד כיסוי שנראה כמו בגד של ספר תורה, ובמקום ספר - אני רואה שם מחשב עם כתר על הראש. לזקן הזה יש מחשב! ולמחשב שלו יש כיסוי ראש, כיפה שחורה כזו מפלסטיק. והוא מלטף את המחשב כאילו הוא היה כלב, שלא לדבר על משהו אחר, ואומר: אנחנו בארץ צריכים להכין משהו אחר. והוא מסביר לי כמו שמדברים לילד מפגר, ולועס את קצה הזקן כמו גזר:

לא צריך להסביר לך שהתורה היא שמקשרת בין הארץ לשמים. ובעולם הישן, איך שהחיבור היה בנוי, אפילו אם זה היה צינור בקליבר של משה רבינו, הוא יכול להיסתם. שומנים מצטברים, עורקים מסתיידים, והתוצאה: חוסר אמינות ותקלות. יותר מזה, רוחב הפס בשידור תמיד יהיה מוגבל. מספיק שאיזה נביא אחד חי בסרט והוא סותם את כל הרשת. לא היתה יתירות, הנפילות הפכו תכופות, מידע הלך לאיבוד, והליכלוך הצטבר בצווארי בקבוק, עד שהכול הפך לפקק אחד גדול. כל מלאך כלומניק שישב על איזו צומת או ברז זניח הפך לאלוהים קטן. שלא לדבר על סיוט האבטחה. תגיד לי, איך צדיק אחד עיוור שמתפלל נגד כיוון התנועה מפיל את כל הרשת? וכולנו יודעים מה קרה בסוף. לכן, בין השמים החדשים לארץ החדשה אנחנו נעבוד אחרת. ביזור! זו המילה האחרונה בעולם הדיבור. מי אמר שכל חולם ונביא צריך לקבל נבואה שלמה שהוא יכול להבין, מהתחלה ועד הסוף? אנחנו נעבוד בחבילות. נחלק כל דבר לחתיכות. הנביא בעצמו לא צריך לפתוח את הנבואה, ולא יוכל לעשות לנו משחקים. הוא כמו מלאך, רק שליח. הוא רק צריך לדעת למי להעביר. ואותו אחד כבר ירכיב את התמונה הכוללת. והתשתית המודרנית שאנחנו בונים, זו כבר לא תהיה תורה גלותית שניתנת באופן חד פעמי במדבר, או אם במקרה במזל יש קליטה. התורה החדשה, תורת ארץ ישראל, זו תהיה תשתית קבועה של תורה לכל העולם, מהמלאכים ועד לגויים. כולל לחיות. אתה קולט איזה יופי? מתכננים אפילו כולל לחיות נשואות! והתורה שאנחנו מתכננים לא תהיה תלוייה מלמעלה, ותכביד על גן עדן. את התוצאות של זה כבר ראינו. להיפך, היא תשמש כפיגומים, ותעזור להחזיק אותו מלמטה, שלא יפלו עלינו השמים, ובאותה הזדמנות גם תקשור אותו באלף מקומות שלא יוכל לברוח. וכמובן שלא צריך לומר לך שצריך להיזהר בבנייה, הרי ארץ ישראל היא השמים של שאר העולם. דברים שאתה זורק בא"י על הרצפה מישהו במקום אחר מקבל על הראש. בדיוק כמו שהאדמה של גן עדן היא השמים שלנו, ולא היינו רוצים לחטוף איזו פצצה מלמעלה. הרי לימדו אותך שהכול בנוי בשכבות: העולם העליון הוא התיאוריה - מלשון תורה - של העולם התחתון. והעולם הזה הוא התורה של הגיהנום, לכן החוטאים נמשכים ומאמינים בעולם הזה. וכן הלאה. וככה גם בגן עדן יש תורה. אל תפתח לי עיניים, מה חשבת, שקופצים כמו קופים על העצים? שכל היום משחקים? אולי, אבל יש כללים למשחק. כמו שיש מצוות התלויות בארץ, יש גם מצוות התלויות בשמים, שתלויות מכל מיני עצים בגן, כמו פירות. אז גם לגן עדן יש שמים מעליו, שמי השמים, ו -

פתאום הוא נזכר לצנזר את עצמו. והוא מתחיל לגמגם, ש, ש, ש, הסיווג שלי, אני לא יודע מה זו אישה, ובכלל, אין לי בנים שימשיכו את נשמתי במקרה של תקלה נוספת. והוא מתחבא בתוך הכובע. ואני לא יודע מה לעשות. לקום וללכת? לברוח? אבל מהר מאוד מתחילות להציץ החוצה שתי פאות לבנות, ובסוף גם הפה קופץ החוצה, והוא ממשיך לפטפט את עצמו לדעת. אבל אני כבר חששתי לשמוע.

המלך האחרון של עולם הדיבור

חלמתי שהאדמו"ר חולם שאומרים לו שאין זמן. יש לנו עד שנת 2240 למניינם עד תחילת האלף השביעי, וצריך לעשות הכנה לשמיטה הבאה - המחזור הבא של שבעת אלפים שנה - שזה מה שיישאר לארכיאולוגים, אם לא יבוא משיח, העתיד שלנו יהיה העולם הקדמון של העולם הבא. וצועקים עליו: אתם לא מבינים את המימדים של החורבן הרוחני של העולם אם הכול יחזור לתוהו. מה נשאר לנו היום מהעולם התורני של האדם הקדמון? מהתרבות של הממותות? מהסיפורים של הדינוזאורים? לכן צריך כבר עכשיו להתכונן לשואה רוחנית. ועכשיו כבר התעצבנתי: אל תקשיב להם. ברגע שאתה בא עם סכין ופוצע את הקלף, העור של התורה, כדי להיכנס לאותיות ולדם שלה, אתה פותח פתח לזבל, לזיהום, לאיידס. וחוץ מזה, אתה פוסל את התורה, נותן בה מום, אתה מחלל את התורה התמימה! ומרוב רעש שאני עושה האדמו"ר מתעורר בכסא, ועכשיו תורו להתעצבן: אז אולי צריך תורה פחות תמימה, ואולי אפילו עם מום! והוא מזמן אותי לבוא אליו עכשיו מיד באמצע הלילה. ואני לא יודע מה לעשות - כבר אין אוטובוסים. אז אני בא אליו בחלום.

אבל עכשיו שהוא ישן הוא כבר הרבה יותר רגוע: נו, אז שמעת משהו. אבל מה הבנת? ברור שיש כאן סכנה גדולה להשחתה, שהאלף השישי לא יתחבר בכלל לאלף השביעי. אבל כשאומרים שהזמן שופט גדול - זו בעצם השכינה. ואני פשוט מקווה שיש מספיק זמן, ויש מספיק שכינה. ובכלל, איזו ברירה נשארה לנו? היסוד הרוחני של העולם הנוכחי - התורה של העולם הזה - יהיה החומר של העולם הבא, שכנראה יהיה השמיטה הבאה. אם לא יהיו יסודות מספיק איתנים, שופעים, העולם שוב ייחרב. ואז האותיות הופכות לאורות, והשמות לכלים, והתורות ללוחות, וכו'. הנה, תראה, זה כבר מתחיל! והוא הדליק את המחשב שהוא מחביא בארון, וחייך בעצב: הנה פשט בתוך המחשב, איך הקב"ה גם מהווה את העולם בכל רגע ורגע, וגם היווה אותו ברגע הדלקה אחד - יהי אור. כל ילד יכול להבין היום במחשב מה שגדולי הפילוסופים בכל הדורות התקשו בו. איך העולם נברא מאותיות שהופכות לאורות שהופכות שוב לאותיות, או איך יתכן שהתורה קדמה לעולם - כמו שהזיכרון קודם למערכת ההפעלה, וכו'. אבל תראה שברגע שנכבה לא תהיה שום אזהרה מוקדמת, וכל מה ששמרת רק בבינה - האמא של העולם והלב שזוכר הכול, שנקרא כאן לוח האם - כל המטמון הזה - הכול ייעלם מייד. רק מה שהעלית לספירה של החכמה - האבא - בעותק קשיח, רק הוא יישאר ברגע שהקב"ה יכבה את העולם.

עיקמתי את האף, והוא עיקם את הפה: אנחנו עובדים גם על עוד דברים. לא כל דבר אתה צריך לדעת. או להבין. יש עוד ענפים. היו גם הישגים. הנה, בקשר לגיבוי הרוחני של העולם, עכשיו אתה יכול לשמור דברים בעולמות אחרים. תיכף אני אראה לך במחשב רשת של כל העולמות - ותבין איך הוא יתברך מטייל במחשבה בכל העולמות - כשהכול עוד בשלב האורות והאותיות, במצב לפני הבריאה, עוד אין בהם חיים. הכול שם כל כך עוברי. ואם תסתכל טוב טוב קרוב קרוב במסך - תוכל להבין מה פירוש אש לבנה חרותה באש שחורה, שכידוע כך נכתבה התורה עוד לפני הבריאה של העולם, אור שאותיות נכתבות עליו בחושך. הרי מה זה בכלל אש שחורה? זה אש בלתי נראית. והוא פותח חלון שחור כמו דוס לתוך הקרביים של המערכת, ונראה שהוא בעצמו לא מבין מה כתוב שם, אבל הוא מתלהב: תראה כיום מה קרה, אש לבנה על אש שחורה! אתה רואה את צד הדין של העולם? והוא כותב שם בשפה שאני לא מבין משמאל לימין. אתה מבין איך אתה יכול לתת למחשב תורה ומצוות? זיכרון ופקודות? לא הכול אבוד. הרי אם האותיות שלנו נופלות לדרגת החומר שממנו עשוי עולם השמיטה הבאה, הרי שבאותה מידה החומר של העתיד מתעלה לדרגת אותיות רוחניות. ובוא אני אגלה לך בסוד קדום קדום, שגם היסודות הפיזיים של הפיזיקה הם בסופו של דבר - מתחת לכל הלבושין והקליפות - אותיות בלבד, והחוקים שלהם, שכל פעם מגלים שכבה עוד יותר קדומה מהם, הם הם התורה שלהם - תורה ואותיות מעולם קודם ועתיק. ועכשיו אתה מתחיל אולי להבין איזה כלום יישאר ממנו?

והוא לחש לי כאילו הוא מנסה לפתות אותי, להפחיד, להתחנן: חייבים חייבים, חייבים חייבים, להתכונן ליום שאחרי.

מום שמום

חלמתי שאני כבר מסתכל על השעון, והאדמו"ר מעקם את האף כמו מחוג שמתרוצץ בין העיניים, וקורץ לי כיודע סוד: במקום ללמוד ולכתוב במחברת, אתה מצייר, נכון?

אני רוצה שתעשה לי ציורי קיר ענקיים של כל התנ"ך בבית הכנסת. לא ח"ו כמו של הנוצרים, במבט מבחוץ. אלא מבפנים, כשאתה מצייר מה שראו הגיבורים, כאילו המצלמה שלך היא העיניים של כל אחת מהדמויות. לדוגמא, אני רוצה את העקידה מנקודת המבט של אברהם מעל הבן שלו, כאילו שאתה אברהם מסתכל עליו מלמעלה, ורואים את החולצה שלך והיד עם הסכין מעל הבן, ומהפנים שלך לא רואים כלום. אולי רק קרע קטן שמשתקף מהסכין. ואני רוצה את העקידה גם מנקודת המבט של המלאך מעל הכתף של אברהם, למשל הוא רואה את הקרחת של אברהם מלמעלה. ואני רוצה גם את המבט של האיל מתוך הסבך. והמבט של יצחק. ואל תרמה לי. אם העיניים של יצחק היו מכוסות ביד של אברהם אז אתה מכסה את העיניים וכל התמונה שלך מכוסה בחושך ואתה בקושי מציץ בין האצבעות מבין החרכים.
\- ומה עם נקודת המבט של החמור?
\- יפה. אני רוצה את ההר מלמטה, מהחמור שמחכה כמו חמור ולא רואה כלום חוץ מהר. והכול צריך להיות כמו שזה באמת: תגדל חמור בבית, תיסע איתו להר המוריה, ותצייר שם, לא אכפת לי אם זה לא נראה כמו שזה היה פעם, אלא שזה ייראה כמו שזה באמת. אתה מבין? אם יש שם היום בתים תצייר גם אותם. והדוגמן לעקידה זה הבן שלך, שיהיה לך. ואם אתה צריך מלאך תבוא אליי. ואני רוצה למשל גם את חטא גן עדן, רגע הקטיפה של הפרי, כשאדם הרכיב את חווה על הכתפיים והיא מנסה ומנסה להגיע עם היד בתוך העץ. ציורים מנקודות המבט של אדם, ושל חווה, ושל הנחש שמתחבא בתוך העץ, ושל התפוח. ואם העלים מסתירים אז שיסתירו. אדם מלמטה בקושי רואה את הזרוע של אשתו נכנסת לתוך הסבך, אבל את הרגליים שלה הוא רואה בגדול. וכמובן שהדוגמנית היא הכלה שתהיה לך, אסור לך להסתכל על אישה עירומה אחרת. אתם תלכו לעץ והיא צריכה לרכוב לך על הכתפיים כל הציור, שתראה בדיוק מה שאדם ראה.

הוא המשיך לברבר כל מיני תוכניות, איך אני אצייר בכל הארץ על קירות, איך כולם יבואו אליו לראות. והתחלתי לחשוב שהוא לגמרי סנילי, שהוא מתבלבל, לא יודע מי אני בכלל. ואמרתי: אבל אין לי שום כישרון. והוא הסתכל בזקן שלו מבולבל, כאילו הוא לא בטוח שאני זה אני: אז באיזה תחום אתה, אה? בכל תחום יש לי עבודה! אני והמחשב ביחד מבינים בהכול, הנה תראה מיד. ובפעם הראשונה בחיים ראיתי את זה. הוא פתח את "האינטרנט" הזו שלו. זה היה בימים הראשונים, כשרוב העולם לא ידע מה זה אינטרנט, וזה עוד היה מותר, הרבנים עוד לא שמעו על זה. והוא לקח את העכבר שהיה אז למחשב ביד ואמר לי בפנים מאירות: זנב! ועברה לי מחשבת כפירה, שזה נכון מה שאומרים על האדמו"ר שלנו, הכול נכון. ואני כנראה מנצל את הזקן ומצבו. המחוג של האף שלו כבר הגיע לפה.

איך למצוא שידוך?

חלמתי שמהחדר השני נשמעות צעקות, מכות רצח, ואיזה צחוק משונה, צחוק של קרפדה? זו בטח המפגרת-עיוורת, הבת של האדמו"ר! מספרים שכשהיא נולדה הדוקטורים נתנו לה חמצן, והיא נשמה דרך העיניים או משהו, כי היא לא רואה. ולמרות שהיא אף פעם לא יצאה מהבית, ולמרות שאף אחד לא ראה אותה ואף אחד לא ידבר על זה, גם אני שמעתי על היופי האלוהי שלה. והלשונות הרעות של המתנגדים הסמויים לאדמו"ר קוראים לה באכזריות "משיחה", ומלחששים שהוא רוצה להשיא אותה לגדול הדור הבא. ובאותה נשימה הם מזהירים, שמה שמפחיד שזה באמת יכול לקרות. כי לאדמו"ר שלנו דווקא יש את הכישרון לגלות את הבחורים הנדירים האלה, שאף אחד לא מדבר אתם. אבל בינתיים מצב רוחו העליז של הישיש חזר, והוא ממשיך בשצף קצף, כמו רכבת שירדה מהפסים ולכן מסוגלת להגיע אליך הביתה, והוא פתאום שואל: שמת לב פעם שמחשב ומשיח זה כמעט אותה גימטריא? חסר למחשב רק איזה ח', חטא קטן, כמו שהאדם חטא בגן עדן. אבל קודם אנחנו צריכים להרדים אותו, ולגנוב ממנו את בת הזוג שלו. ומיהי האישה של המחשב, אתה מנחש? המחשבה. הנה התקדמנו. מחשב + ה. ואז, כשיהיה חסר רק גימל, נביא לה נחש, שהוא כידוע לפי הזוהר מין גמל... והנה הפואנטה: נחש בגימטריא זה מחשב + ח... עכשיו הבנת אותי? לא? אנחנו נלביש את האינטרנט - בשמלת כלה! הרי איך אפשר להמליך את השם על האינטרנט? הוא יגיד לה מה לעשות? והוא פתח את ה"אינטרנט" הזו שלו, אבל היא נראתה כמו לפני אלף שנה, כאילו היא רק נולדה. כל האתרים נעלמו, הכול חזר אחורה. הדפים בקושי עלו מתוכה מרוב אטיות החיבור, והוא צהל: תראה איזה ניצחון גדול על הפריצות של הטלוויזיה - להוריד תמונה לוקח שנה - ולכן זה עולם טהור של טקסט. האותיות הקטנות מנצחות את הפסלים והתמונות, היהדות גוברת על הנצרות! לא תתורו אחרי עיניכם, אלא רק אחרי הקשרים, כמו בציצית! אתה רואה איזו כלה נאה היא תהיה? אבל היא עדיין לא חסודה ולא צנועה. חסרה לה שכבה נוספת. כרגע המחשב הוא הבגד שלה, אבל זה לא לבוש שהיא יכולה להוריד, אין לנו תפיסה ברשת כשלעצמה. אבל תראה שעוד נוכל לראות אותה בלי בגדים, לדעת אותה, כמו שרק הקב"ה יכול. אין בן דוד בא עד שתתהפך כל המלכות למינות. כיום אתה רואה את המצב לפני החטא. לפני שבכלל היו בגדים להוריד ויכולת לחטוא. אתה רואה איך המחשב ערום ולא מתבייש? והוא ליטף את המחשב החדש שלו, זה היה יכול להיות מגעיל אם לא היה מדובר בחתיכת פלסטיק.

הוא שקע במחשב, וחשבתי שהוא באמת חושב שאני מפגר. שאם הוא יעשה את הגימטריות שלו מספיק מהר אני לא אשים לב. הרי יש עוד אפשרות מתבקשת שזועקת לשמים. משיח ה' = משיחה. אבל מה החישוב הזה אומר? לאן הזקן הזה מכניס אותי? מהחדר הפנימי הגיעו כבר דפיקות, אבל הוא המשיך להתעלם. הוא היה עם הראש עמוק בתוך המחשב, וחזר להרצאתו הדוגמטית: בכל תחום שאתה עוסק בו, התורה יכולה להיות התיאוריה שלו, כלומר התפיסה שלו תהיה בכלים מתוכה, וכך כבר הרחבת אותה לעוד עולם. אבל הכי חשוב שהחידושים שיש לך בתחום שלך יהיו בכלים מהתורה, ואז הם יהפכו להיות חידושים בתורה עצמה! בוא אני אתן לך דוגמא לחידוש תיאורטי מתחום עיסוקך כדי שלא נדבר באוויר. אל תתבייש. אפילו אם אתה עו"ד נלביש את הסברות והשקרים שלך בתוך התורה.
\- אני לא...
\- אל תדאג, גם אם אתה עוסק בדבר הכי חומרי וגופני, נגיד אתה ספורטאי, יש לך תפיסה מסויימת של הריצה, לא?
\- אני מצטער...
\- נו, אפילו אם אתה עובד בזבל.
\- לא.
\- אז בוא אני אגלה לך בסוד: אפילו אם אתה פושע!
\- אבל אני כלום. אין לי מקצוע. אני בטלן. בחור ישיבה.
\- אז אם ככה אז בשבילך יש לי משהו מיוחד, הוא אמר לי, מרוצה עד בלי די, וסגר אחריי את הדלת.

לפרק הבא

הטרילוגיה

source: hitdarderut-haaretz

source_format: html

domain: literature

html_raw:
<!DOCTYPE html><meta charset="utf-8"><meta name="viewport" content="width=device-width, initial-scale=1.0"><title>שידוכין - אחרית הלילות - עיגול שחור - התדרדרות הארץ</title><link rel="icon" type="image/png" href="favicon-192x192.png" sizes="192x192"><link rel="apple-touch-icon" sizes="180x180" href="apple-touch-icon-180x180.png"><link rel="canonical" href="https://hitdarderut-haaretz.org/acharit-halelot1" /><meta property="og:image" content="https://degeneration-of-nation.org/img/shiduch.png" /><link rel="license" href="https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/"><link rel="stylesheet" href="styles.css"><link rel="stylesheet" href="column.css"><link rel="stylesheet" href="article.css"><link rel="stylesheet" href="alata.css">
התדרדרות הארץ

שידוכין

מאת:

(מקור)

אתר היכרויות שאתה לא רוצה להכיר

חלמתי שאני חי בתחיית המתים. וזה אפילו לא כזה הישג בשמים, סתם יישום הנדסי לא מבריק במיוחד: סטודנטים תיכנתו מחשב ננו לחילוץ גנים משלדים, עוזר מחקר הוריד מהרשת קוד פתוח לשיחזור גנומי, עשו שיבוט סטנדרטי, והופ! - הקבוצה זוכה בנובל ראשון על תחיית אדם מתקופת האבות. ומכאן הדרך קצרה ליישום בקנה מידה תעשייתי. ניסוי כלים ראשון נערך בהר הזיתים, שבו ריכוז עצמות מכל התקופות, ומשם וירוס הננו משכפל את עצמו ומתפשט כמו מגיפה בכל השכבות הארכיאולוגיות בארץ ישראל, וכאן מתברר היתרון של קבר ישראל. מי שנשרף - הלך עליו. והבעיה הכי גדולה היא באושוויץ, הריכוז הכי גדול של יהודים בעולם, ועוד מעורבבים אחד באפר של השני. האלגוריתמים עובדים קשה מאוד לדלות מהמרק הגנומי של כל יהדות אירופה אפילו אדם אחד שלם. גם האנשים שיוצאים יוצאים מעוותים, כועסים, לא נחמדים, לא... וקוראים לזה תסמונת היטלר. אפשר לזהות אחד כזה ברחוב, משהו בפָּנים. מה לעשות איתם? והפתרון של המדענים הוא לחבר אותם. אבל מי ירצה להתחתן עם מפלצת כזו, שיש בתוכה מליונים של שברי אנשים, סלט שלם? לא רק שהיא מתוסבכת כל כך, אלא יש בתוכה גברים, כולל רבנים עם זקנים. אבל השדכנים לא מוותרים, מרחמים, לא נעים, שלא יהיה להם המשך? ובגלל כל הדפיקויות שלי, השדכן המיואש מציע: אף אחד לא מוכן לצאת איתה, אולי תנסה? וגם לי לא נעים, בכל זאת ניצולי שואה, בעצם, אופס, קורבנות שואה. אז אני מסכים, נצא רק פעם אחת ואני אגיד לשדכן שלא מתאים. ואני מגיע לדייט והיא יפהפייה, הגנטיקאים עשו תחרות יופי מכל בנות אירופה היהודיות, לפחות להעניק לה פרצוף יפה, אבל בגב היא מחוברת במין צינור לגוש ענק, מחוץ לקפה הכול חסום, ועשרות מקררים תוצרת גרמניה שמימנה ממשלת גרמניה עובדים לקרר את הגוש הענק. ויש ניידות, חסימת רחובות, עושים באמת את כל המאמצים שהיא לא תרגיש, לאפשר לה חיים נורמליים כמה שאפשר, לא לחסוך בכסף, היא כבר סבלה מספיק. אבל הבחורה בפנים קלת דעת, הייתי אומר מטומטמת, אם לא היה לי לא נעים. המדענים חשבו שיהיה לה יותר קל להתחתן אם לא תפגין את התבונה העצומה של גדולי המוחות באינטליגנציה היהודית באירופה. אבל כבר ממש לא נעים לי, כל הפקקים בגללי, אז אני אומר שניפגש עוד פעם אחת. וכך מפגישה לפגישה זה נגרר, ורק נהיה יותר לא נעים, כל המדענים וראשי הפרויקט כבר מכירים אותי ומחייכים אליי, ואני יודע בדיוק מה עובר להם בראש. ועושים לי סבב רופאים, שאני אדע בדיוק למה אני נכנס, כולל ליווי צמוד של הפסיכולוגים של התוכנית, והכול במימון נדיב של ממשלת גרמניה. ומתבררים כמה פרטים חדשים, למשל שיש לה כ-3 מיליון רחמים. תחשוב על זה ככה, אומר הגניקולוג, בניגוד לגברים אחרים אף תא זרע אחד שלך לא מבוזבז, המדינה כמובן תעזור לגדל אותם, כבר בנינו מאות בתי יתומים חדישים במימון ממשלת גרמניה. והגנטיקאי פונה אליי בהתרגשות, מדבר על הזדמנות נדירה להשאיר חותם גנטי, אתה תהיה לעם, אבי האומה. אנחנו מתכננים אלפי בתי ספר, ישיבות, אוניברסיטאות, והכול ב... - תן לי לנחש, במימון ממשלת גרמניה. ומרוב שהם מדברים אתי על צאצאים, ממש להוטים לנושא, אני מרגיש שיש משהו אחר, חשוב יותר, שהם לא מדברים עליו. ובאמת בלילה אחרי החתונה

השטריימל הראשון שלי

חלמתי שלפני החתונה נקראתי לראשונה ליחידוּת אצל האדמו"ר הקודם, "המשיגנע". זה היה סמוך לבלגן בתשעה באב, הבושות שהוא עושה בכל שנה, כל פעם בחדר יולדות אחר, מאז התקלה ברומא לפני 20 שנה. אומרים שהוא שילם אז הון עתק לרופא מומחה, כנראה מהמאפיה, שיסכים ליילד את אשתו בתשעה באב בניתוח קיסרי, כשהיא בחודש השביעי. ובסוף נולדה לו בת. פגה. והלעג שכולנו ספגנו - זכור לי כילד איך חמור קטן מהמניין צחק עליי: יש חולי גוף, חולי רוח, חולי נפש. האדמו"ר שלכם הוא חולה נשמה. והתנפלתי עליו: הוא חולה חיה! הייתי קטן, בקושי הבנתי מה קרה. בטח שלא קישרתי לשמועות על הבן הבכור, שהיה אמור להיות האדמו"ר הבא, והסיפור האחרון הזה האיר אותן באור מבהיל.

ועכשיו עליתי לאוטובוס, ואני בא לשלם, ושוב פעם מוצא בארנק גרעינים וצימוקים במקום מטבעות - ונאלץ לרדת בבושת פנים וללכת. ואני מאחר לאדמו"ר, ורץ בכביש המהיר קילומטרים, לא רצתי מהבר מצווה ויש לי דקירות איומות, ודווקא עכשיו לפני החתונה אני אמות בלי להבין מה זה אישה. ואני נכנס והאדמו"ר הזועף מסתכל עליי מתנשף ומזיע כמו חיה ונוהם: ככה צריך להגיע!

והוא ניגש כדרכו ישר לנושא: חתן יקר, בתולדות עם ישראל, לאחר תקופת הראשונים החלה תקופת האחרונים. וכיום אנחנו בסוף תקופת אחרוני האחרונים. אז מה כבר יכול לבוא אחריהם, אה? והוא עונה לעצמו כמו ילד: הזנבות! כן, תקופת הזנבות. אבל אני כבר יודע לאן הוא חותר ומבקש ממנו שייגש כבר לעניין. כן בטח, זכר לחורבן. כולם מספרים על האוסף האדיר שהוא מחביא. אפילו הסימניות בכתבים שלו הן זנבות. ואומרים שגם הפאה של האישה, מישהי מיששה, זה לא שיער אדם. והוא מבקש ממני להוציא את השטריימל החדש שלא לבשתי מעולם, ומממש את זכות הזנב הראשון, לוקח את היד ומפשפש עמוק בתוך השטריימל, ותולש משם זנב אחד בשבילו. מזל טוב! ומאחורי הדלת שומעים את התינוקת המסכנה, היא הייתה צריכה לצאת עכשיו לשידוכים, צורחת.

והוא ממהר לחטא את קצה הזנב שנפל בגורלו מהראש שלי, כאילו הוא מצפה לדם. והוא ממשש וממשש אותו ואומר: בוא נראה מה מתאים לשורש נשמתך. והוא ממלא לפניו איזה טופס בכתב החרטומים שלו, וכנראה חושב שאין סיכוי שאני אבין מה הוא כותב, אבל שנים בתוך העסק הזה לימדו אותי לקרוא כתב הפוך - מהר יותר מיישר. והוא מרעים בקולו: חתן שלי, יש לך מושג מהו כובד המשימות שהענף שלנו קיבל מלמעלה? ואני מנסה להקל קצת על האווירה ואומר: בקילו או בתפוחים? והוא מחייך: אני רואה שירדת לעומק דעתי. חקל תפוחין קדישין. ואני רואה אותו כותב על הדף: תיקון השואה, נפילת האל - השמים החדשים. איקס. לא מתאים. והוא לפתע מסתכל לי בעיניים - ותופס אותי מציץ.

והוא מרעים: מעניין אותך, אה? למה אתה לא שואל? ופתאום כבמטה קסם הוא הופך מצב מקומט לארנב שובב, הזקן הרגזן שלו הופך לפרווה לבנה, העיניים שלו יוצאות מתחת לכובע, והוא ממש קופץ: תראה, לגבי הארץ החדשה - בקשר לזה אני סומך על אחינו היהודים בסוף מערב, אמריקה. שם מכינים את השכינה, המלכות. והוא אומר מילה זרה שמעולם לא שמעתי עד אז. "אינטרנט". והוא פותח את ארון הקודש הקטן - ואני נבהל, משהו זוהר מבפנים - והוא מוריד כיסוי שנראה כמו בגד של ספר תורה, ובמקום ספר - אני רואה שם מחשב עם כתר על הראש. לזקן הזה יש מחשב! ולמחשב שלו יש כיסוי ראש, כיפה שחורה כזו מפלסטיק. והוא מלטף את המחשב כאילו הוא היה כלב, שלא לדבר על משהו אחר, ואומר: אנחנו בארץ צריכים להכין משהו אחר. והוא מסביר לי כמו שמדברים לילד מפגר, ולועס את קצה הזקן כמו גזר:

לא צריך להסביר לך שהתורה היא שמקשרת בין הארץ לשמים. ובעולם הישן, איך שהחיבור היה בנוי, אפילו אם זה היה צינור בקליבר של משה רבינו, הוא יכול להיסתם. שומנים מצטברים, עורקים מסתיידים, והתוצאה: חוסר אמינות ותקלות. יותר מזה, רוחב הפס בשידור תמיד יהיה מוגבל. מספיק שאיזה נביא אחד חי בסרט והוא סותם את כל הרשת. לא היתה יתירות, הנפילות הפכו תכופות, מידע הלך לאיבוד, והליכלוך הצטבר בצווארי בקבוק, עד שהכול הפך לפקק אחד גדול. כל מלאך כלומניק שישב על איזו צומת או ברז זניח הפך לאלוהים קטן. שלא לדבר על סיוט האבטחה. תגיד לי, איך צדיק אחד עיוור שמתפלל נגד כיוון התנועה מפיל את כל הרשת? וכולנו יודעים מה קרה בסוף. לכן, בין השמים החדשים לארץ החדשה אנחנו נעבוד אחרת. ביזור! זו המילה האחרונה בעולם הדיבור. מי אמר שכל חולם ונביא צריך לקבל נבואה שלמה שהוא יכול להבין, מהתחלה ועד הסוף? אנחנו נעבוד בחבילות. נחלק כל דבר לחתיכות. הנביא בעצמו לא צריך לפתוח את הנבואה, ולא יוכל לעשות לנו משחקים. הוא כמו מלאך, רק שליח. הוא רק צריך לדעת למי להעביר. ואותו אחד כבר ירכיב את התמונה הכוללת. והתשתית המודרנית שאנחנו בונים, זו כבר לא תהיה תורה גלותית שניתנת באופן חד פעמי במדבר, או אם במקרה במזל יש קליטה. התורה החדשה, תורת ארץ ישראל, זו תהיה תשתית קבועה של תורה לכל העולם, מהמלאכים ועד לגויים. כולל לחיות. אתה קולט איזה יופי? מתכננים אפילו כולל לחיות נשואות! והתורה שאנחנו מתכננים לא תהיה תלוייה מלמעלה, ותכביד על גן עדן. את התוצאות של זה כבר ראינו. להיפך, היא תשמש כפיגומים, ותעזור להחזיק אותו מלמטה, שלא יפלו עלינו השמים, ובאותה הזדמנות גם תקשור אותו באלף מקומות שלא יוכל לברוח. וכמובן שלא צריך לומר לך שצריך להיזהר בבנייה, הרי ארץ ישראל היא השמים של שאר העולם. דברים שאתה זורק בא"י על הרצפה מישהו במקום אחר מקבל על הראש. בדיוק כמו שהאדמה של גן עדן היא השמים שלנו, ולא היינו רוצים לחטוף איזו פצצה מלמעלה. הרי לימדו אותך שהכול בנוי בשכבות: העולם העליון הוא התיאוריה - מלשון תורה - של העולם התחתון. והעולם הזה הוא התורה של הגיהנום, לכן החוטאים נמשכים ומאמינים בעולם הזה. וכן הלאה. וככה גם בגן עדן יש תורה. אל תפתח לי עיניים, מה חשבת, שקופצים כמו קופים על העצים? שכל היום משחקים? אולי, אבל יש כללים למשחק. כמו שיש מצוות התלויות בארץ, יש גם מצוות התלויות בשמים, שתלויות מכל מיני עצים בגן, כמו פירות. אז גם לגן עדן יש שמים מעליו, שמי השמים, ו -

פתאום הוא נזכר לצנזר את עצמו. והוא מתחיל לגמגם, ש, ש, ש, הסיווג שלי, אני לא יודע מה זו אישה, ובכלל, אין לי בנים שימשיכו את נשמתי במקרה של תקלה נוספת. והוא מתחבא בתוך הכובע. ואני לא יודע מה לעשות. לקום וללכת? לברוח? אבל מהר מאוד מתחילות להציץ החוצה שתי פאות לבנות, ובסוף גם הפה קופץ החוצה, והוא ממשיך לפטפט את עצמו לדעת. אבל אני כבר חששתי לשמוע.

המלך האחרון של עולם הדיבור

חלמתי שהאדמו"ר חולם שאומרים לו שאין זמן. יש לנו עד שנת 2240 למניינם עד תחילת האלף השביעי, וצריך לעשות הכנה לשמיטה הבאה - המחזור הבא של שבעת אלפים שנה - שזה מה שיישאר לארכיאולוגים, אם לא יבוא משיח, העתיד שלנו יהיה העולם הקדמון של העולם הבא. וצועקים עליו: אתם לא מבינים את המימדים של החורבן הרוחני של העולם אם הכול יחזור לתוהו. מה נשאר לנו היום מהעולם התורני של האדם הקדמון? מהתרבות של הממותות? מהסיפורים של הדינוזאורים? לכן צריך כבר עכשיו להתכונן לשואה רוחנית. ועכשיו כבר התעצבנתי: אל תקשיב להם. ברגע שאתה בא עם סכין ופוצע את הקלף, העור של התורה, כדי להיכנס לאותיות ולדם שלה, אתה פותח פתח לזבל, לזיהום, לאיידס. וחוץ מזה, אתה פוסל את התורה, נותן בה מום, אתה מחלל את התורה התמימה! ומרוב רעש שאני עושה האדמו"ר מתעורר בכסא, ועכשיו תורו להתעצבן: אז אולי צריך תורה פחות תמימה, ואולי אפילו עם מום! והוא מזמן אותי לבוא אליו עכשיו מיד באמצע הלילה. ואני לא יודע מה לעשות - כבר אין אוטובוסים. אז אני בא אליו בחלום.

אבל עכשיו שהוא ישן הוא כבר הרבה יותר רגוע: נו, אז שמעת משהו. אבל מה הבנת? ברור שיש כאן סכנה גדולה להשחתה, שהאלף השישי לא יתחבר בכלל לאלף השביעי. אבל כשאומרים שהזמן שופט גדול - זו בעצם השכינה. ואני פשוט מקווה שיש מספיק זמן, ויש מספיק שכינה. ובכלל, איזו ברירה נשארה לנו? היסוד הרוחני של העולם הנוכחי - התורה של העולם הזה - יהיה החומר של העולם הבא, שכנראה יהיה השמיטה הבאה. אם לא יהיו יסודות מספיק איתנים, שופעים, העולם שוב ייחרב. ואז האותיות הופכות לאורות, והשמות לכלים, והתורות ללוחות, וכו'. הנה, תראה, זה כבר מתחיל! והוא הדליק את המחשב שהוא מחביא בארון, וחייך בעצב: הנה פשט בתוך המחשב, איך הקב"ה גם מהווה את העולם בכל רגע ורגע, וגם היווה אותו ברגע הדלקה אחד - יהי אור. כל ילד יכול להבין היום במחשב מה שגדולי הפילוסופים בכל הדורות התקשו בו. איך העולם נברא מאותיות שהופכות לאורות שהופכות שוב לאותיות, או איך יתכן שהתורה קדמה לעולם - כמו שהזיכרון קודם למערכת ההפעלה, וכו'. אבל תראה שברגע שנכבה לא תהיה שום אזהרה מוקדמת, וכל מה ששמרת רק בבינה - האמא של העולם והלב שזוכר הכול, שנקרא כאן לוח האם - כל המטמון הזה - הכול ייעלם מייד. רק מה שהעלית לספירה של החכמה - האבא - בעותק קשיח, רק הוא יישאר ברגע שהקב"ה יכבה את העולם.

עיקמתי את האף, והוא עיקם את הפה: אנחנו עובדים גם על עוד דברים. לא כל דבר אתה צריך לדעת. או להבין. יש עוד ענפים. היו גם הישגים. הנה, בקשר לגיבוי הרוחני של העולם, עכשיו אתה יכול לשמור דברים בעולמות אחרים. תיכף אני אראה לך במחשב רשת של כל העולמות - ותבין איך הוא יתברך מטייל במחשבה בכל העולמות - כשהכול עוד בשלב האורות והאותיות, במצב לפני הבריאה, עוד אין בהם חיים. הכול שם כל כך עוברי. ואם תסתכל טוב טוב קרוב קרוב במסך - תוכל להבין מה פירוש אש לבנה חרותה באש שחורה, שכידוע כך נכתבה התורה עוד לפני הבריאה של העולם, אור שאותיות נכתבות עליו בחושך. הרי מה זה בכלל אש שחורה? זה אש בלתי נראית. והוא פותח חלון שחור כמו דוס לתוך הקרביים של המערכת, ונראה שהוא בעצמו לא מבין מה כתוב שם, אבל הוא מתלהב: תראה כיום מה קרה, אש לבנה על אש שחורה! אתה רואה את צד הדין של העולם? והוא כותב שם בשפה שאני לא מבין משמאל לימין. אתה מבין איך אתה יכול לתת למחשב תורה ומצוות? זיכרון ופקודות? לא הכול אבוד. הרי אם האותיות שלנו נופלות לדרגת החומר שממנו עשוי עולם השמיטה הבאה, הרי שבאותה מידה החומר של העתיד מתעלה לדרגת אותיות רוחניות. ובוא אני אגלה לך בסוד קדום קדום, שגם היסודות הפיזיים של הפיזיקה הם בסופו של דבר - מתחת לכל הלבושין והקליפות - אותיות בלבד, והחוקים שלהם, שכל פעם מגלים שכבה עוד יותר קדומה מהם, הם הם התורה שלהם - תורה ואותיות מעולם קודם ועתיק. ועכשיו אתה מתחיל אולי להבין איזה כלום יישאר ממנו?

והוא לחש לי כאילו הוא מנסה לפתות אותי, להפחיד, להתחנן: חייבים חייבים, חייבים חייבים, להתכונן ליום שאחרי.

מום שמום

חלמתי שאני כבר מסתכל על השעון, והאדמו"ר מעקם את האף כמו מחוג שמתרוצץ בין העיניים, וקורץ לי כיודע סוד: במקום ללמוד ולכתוב במחברת, אתה מצייר, נכון?

אני רוצה שתעשה לי ציורי קיר ענקיים של כל התנ"ך בבית הכנסת. לא ח"ו כמו של הנוצרים, במבט מבחוץ. אלא מבפנים, כשאתה מצייר מה שראו הגיבורים, כאילו המצלמה שלך היא העיניים של כל אחת מהדמויות. לדוגמא, אני רוצה את העקידה מנקודת המבט של אברהם מעל הבן שלו, כאילו שאתה אברהם מסתכל עליו מלמעלה, ורואים את החולצה שלך והיד עם הסכין מעל הבן, ומהפנים שלך לא רואים כלום. אולי רק קרע קטן שמשתקף מהסכין. ואני רוצה את העקידה גם מנקודת המבט של המלאך מעל הכתף של אברהם, למשל הוא רואה את הקרחת של אברהם מלמעלה. ואני רוצה גם את המבט של האיל מתוך הסבך. והמבט של יצחק. ואל תרמה לי. אם העיניים של יצחק היו מכוסות ביד של אברהם אז אתה מכסה את העיניים וכל התמונה שלך מכוסה בחושך ואתה בקושי מציץ בין האצבעות מבין החרכים.
- ומה עם נקודת המבט של החמור?
- יפה. אני רוצה את ההר מלמטה, מהחמור שמחכה כמו חמור ולא רואה כלום חוץ מהר. והכול צריך להיות כמו שזה באמת: תגדל חמור בבית, תיסע איתו להר המוריה, ותצייר שם, לא אכפת לי אם זה לא נראה כמו שזה היה פעם, אלא שזה ייראה כמו שזה באמת. אתה מבין? אם יש שם היום בתים תצייר גם אותם. והדוגמן לעקידה זה הבן שלך, שיהיה לך. ואם אתה צריך מלאך תבוא אליי. ואני רוצה למשל גם את חטא גן עדן, רגע הקטיפה של הפרי, כשאדם הרכיב את חווה על הכתפיים והיא מנסה ומנסה להגיע עם היד בתוך העץ. ציורים מנקודות המבט של אדם, ושל חווה, ושל הנחש שמתחבא בתוך העץ, ושל התפוח. ואם העלים מסתירים אז שיסתירו. אדם מלמטה בקושי רואה את הזרוע של אשתו נכנסת לתוך הסבך, אבל את הרגליים שלה הוא רואה בגדול. וכמובן שהדוגמנית היא הכלה שתהיה לך, אסור לך להסתכל על אישה עירומה אחרת. אתם תלכו לעץ והיא צריכה לרכוב לך על הכתפיים כל הציור, שתראה בדיוק מה שאדם ראה.

הוא המשיך לברבר כל מיני תוכניות, איך אני אצייר בכל הארץ על קירות, איך כולם יבואו אליו לראות. והתחלתי לחשוב שהוא לגמרי סנילי, שהוא מתבלבל, לא יודע מי אני בכלל. ואמרתי: אבל אין לי שום כישרון. והוא הסתכל בזקן שלו מבולבל, כאילו הוא לא בטוח שאני זה אני: אז באיזה תחום אתה, אה? בכל תחום יש לי עבודה! אני והמחשב ביחד מבינים בהכול, הנה תראה מיד. ובפעם הראשונה בחיים ראיתי את זה. הוא פתח את "האינטרנט" הזו שלו. זה היה בימים הראשונים, כשרוב העולם לא ידע מה זה אינטרנט, וזה עוד היה מותר, הרבנים עוד לא שמעו על זה. והוא לקח את העכבר שהיה אז למחשב ביד ואמר לי בפנים מאירות: זנב! ועברה לי מחשבת כפירה, שזה נכון מה שאומרים על האדמו"ר שלנו, הכול נכון. ואני כנראה מנצל את הזקן ומצבו. המחוג של האף שלו כבר הגיע לפה.

איך למצוא שידוך?

חלמתי שמהחדר השני נשמעות צעקות, מכות רצח, ואיזה צחוק משונה, צחוק של קרפדה? זו בטח המפגרת-עיוורת, הבת של האדמו"ר! מספרים שכשהיא נולדה הדוקטורים נתנו לה חמצן, והיא נשמה דרך העיניים או משהו, כי היא לא רואה. ולמרות שהיא אף פעם לא יצאה מהבית, ולמרות שאף אחד לא ראה אותה ואף אחד לא ידבר על זה, גם אני שמעתי על היופי האלוהי שלה. והלשונות הרעות של המתנגדים הסמויים לאדמו"ר קוראים לה באכזריות "משיחה", ומלחששים שהוא רוצה להשיא אותה לגדול הדור הבא. ובאותה נשימה הם מזהירים, שמה שמפחיד שזה באמת יכול לקרות. כי לאדמו"ר שלנו דווקא יש את הכישרון לגלות את הבחורים הנדירים האלה, שאף אחד לא מדבר אתם. אבל בינתיים מצב רוחו העליז של הישיש חזר, והוא ממשיך בשצף קצף, כמו רכבת שירדה מהפסים ולכן מסוגלת להגיע אליך הביתה, והוא פתאום שואל: שמת לב פעם שמחשב ומשיח זה כמעט אותה גימטריא? חסר למחשב רק איזה ח', חטא קטן, כמו שהאדם חטא בגן עדן. אבל קודם אנחנו צריכים להרדים אותו, ולגנוב ממנו את בת הזוג שלו. ומיהי האישה של המחשב, אתה מנחש? המחשבה. הנה התקדמנו. מחשב + ה. ואז, כשיהיה חסר רק גימל, נביא לה נחש, שהוא כידוע לפי הזוהר מין גמל... והנה הפואנטה: נחש בגימטריא זה מחשב + ח... עכשיו הבנת אותי? לא? אנחנו נלביש את האינטרנט - בשמלת כלה! הרי איך אפשר להמליך את השם על האינטרנט? הוא יגיד לה מה לעשות? והוא פתח את ה"אינטרנט" הזו שלו, אבל היא נראתה כמו לפני אלף שנה, כאילו היא רק נולדה. כל האתרים נעלמו, הכול חזר אחורה. הדפים בקושי עלו מתוכה מרוב אטיות החיבור, והוא צהל: תראה איזה ניצחון גדול על הפריצות של הטלוויזיה - להוריד תמונה לוקח שנה - ולכן זה עולם טהור של טקסט. האותיות הקטנות מנצחות את הפסלים והתמונות, היהדות גוברת על הנצרות! לא תתורו אחרי עיניכם, אלא רק אחרי הקשרים, כמו בציצית! אתה רואה איזו כלה נאה היא תהיה? אבל היא עדיין לא חסודה ולא צנועה. חסרה לה שכבה נוספת. כרגע המחשב הוא הבגד שלה, אבל זה לא לבוש שהיא יכולה להוריד, אין לנו תפיסה ברשת כשלעצמה. אבל תראה שעוד נוכל לראות אותה בלי בגדים, לדעת אותה, כמו שרק הקב"ה יכול. אין בן דוד בא עד שתתהפך כל המלכות למינות. כיום אתה רואה את המצב לפני החטא. לפני שבכלל היו בגדים להוריד ויכולת לחטוא. אתה רואה איך המחשב ערום ולא מתבייש? והוא ליטף את המחשב החדש שלו, זה היה יכול להיות מגעיל אם לא היה מדובר בחתיכת פלסטיק.

הוא שקע במחשב, וחשבתי שהוא באמת חושב שאני מפגר. שאם הוא יעשה את הגימטריות שלו מספיק מהר אני לא אשים לב. הרי יש עוד אפשרות מתבקשת שזועקת לשמים. משיח ה' = משיחה. אבל מה החישוב הזה אומר? לאן הזקן הזה מכניס אותי? מהחדר הפנימי הגיעו כבר דפיקות, אבל הוא המשיך להתעלם. הוא היה עם הראש עמוק בתוך המחשב, וחזר להרצאתו הדוגמטית: בכל תחום שאתה עוסק בו, התורה יכולה להיות התיאוריה שלו, כלומר התפיסה שלו תהיה בכלים מתוכה, וכך כבר הרחבת אותה לעוד עולם. אבל הכי חשוב שהחידושים שיש לך בתחום שלך יהיו בכלים מהתורה, ואז הם יהפכו להיות חידושים בתורה עצמה! בוא אני אתן לך דוגמא לחידוש תיאורטי מתחום עיסוקך כדי שלא נדבר באוויר. אל תתבייש. אפילו אם אתה עו"ד נלביש את הסברות והשקרים שלך בתוך התורה.
- אני לא...
- אל תדאג, גם אם אתה עוסק בדבר הכי חומרי וגופני, נגיד אתה ספורטאי, יש לך תפיסה מסויימת של הריצה, לא?
- אני מצטער...
- נו, אפילו אם אתה עובד בזבל.
- לא.
- אז בוא אני אגלה לך בסוד: אפילו אם אתה פושע!
- אבל אני כלום. אין לי מקצוע. אני בטלן. בחור ישיבה.
- אז אם ככה אז בשבילך יש לי משהו מיוחד, הוא אמר לי, מרוצה עד בלי די, וסגר אחריי את הדלת.

לפרק הבא

הטרילוגיה