source: hitdarderut-haaretz

title: צורת עתיד - עיגול שחור - התדרדרות הארץ

source_format: html

domain: literature

html_raw:
<!DOCTYPE html><meta charset="utf-8"><meta name="viewport" content="width=device-width, initial-scale=1.0"><title>צורת עתיד - עיגול שחור - התדרדרות הארץ</title><link rel="icon" type="image/png" href="favicon-192x192.png" sizes="192x192"><link rel="apple-touch-icon" sizes="180x180" href="apple-touch-icon-180x180.png"><link rel="canonical" href="https://hitdarderut-haaretz.org/tzurat-atid0" /><meta property="og:image" content="https://degeneration-of-nation.org/img/bamidbar.jpg" /><link rel="license" href="https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/"><link rel="stylesheet" href="styles.css"><link rel="stylesheet" href="column.css"><link rel="stylesheet" href="article.css"><link rel="stylesheet" href="alata.css">
התדרדרות הארץ

מאת:

(מקור)

(חלמתי שהתחולל שינוי בהנהגה - שהוא ממילא גם שינוי בהנהגת העולם. מישהו שם למעלה נרדם על ההגה, ואיש לא מעיר או מוציא הגה - המערכת על אוטומט. מילא אם האדמו"ר זצ"ל היה מת, אבל להיעלם? כיצד נוהגים כעת? ולמטה בפיתולים התלונות לא פוסקות: מדוע דווקא אנו נתקענו בין סופה של תקופה לתחילת עידן, בין הפטיש לסדן - ובין המחשב לאדם. נפלנו באמצע בין הגלות לגאולה. מישהו צריך להיות ילד סנדוויץ', אך - זה המשיח זה?! ואני נזכר בצחוק הכה מוכר, הקרוע והמרופט, של האדמו"ר לשעבר: נו, אתם יודעים מה קורה בדור המדבר)

כניסה

הטרילוגיה


domain: culture

html_raw:
<!DOCTYPE html><meta charset="utf-8"><meta name="viewport" content="width=device-width, initial-scale=1.0"><title>צדיק נעזב וזרעו מבקש לחם - תרבות וספרות - התדרדרות הארץ</title><link rel="icon" type="image/png" href="favicon-192x192.png" sizes="192x192"><link rel="apple-touch-icon" sizes="180x180" href="apple-touch-icon-180x180.png"><link rel="canonical" href="https://hitdarderut-haaretz.org/tarbut-vesifrut41" /><meta property="og:image" content="https://degeneration-of-nation.org/img/adoration.jpg" /><link rel="license" href="https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/"><link rel="stylesheet" href="styles.css"><link rel="stylesheet" href="column.css"><link rel="stylesheet" href="article.css">
התדרדרות הארץ

צדיק נעזב וזרעו מבקש לחם

משהו שאסור לומר

מאת: התלוש

הערצה! ישו הפך לישו בזכות השליחים  (מקור)

נער הייתי וגם זקנתי. פירוש: הייתי נער זקן. מטרת התרבות היא לגדל גאונים, וכל הסקונד בסט והדרג ב' לא תורם הרבה. אבל כדי לגדל גאונים צריך שכבה רחבה של סקונד בסט, כלומר של אנשים תרבותיים שמעריצים את הגאונים. הם ההורים שלהם, הנשים שלהם, התלמידים והילדים שלהם. גאון צריך מסביבו תרבות, ואם אין תרבות מסביבו הוא לא יהפוך לגאון, לכן יש תקופות שיש הרבה גאונים. הבעיה כיום: הדרג ב' שכנעו את עצמם שהם גאונים. למרות שהפער בין גאון לדרג ב' הוא בערך כמו הפער בין אדם לחיה. וכאן הנזק העצום של ההומניזם והנאורות ובעיקר הדמוקרטיה - ההכחשה שההמון הם חיות.

מה שחושף יותר מכל את עדר החיות הוא הפייסבוק. כי פעם חיות לא היו מדברות. המחשבה שאנשים נמצאים על אותו מישור היא רעיון שקידמה הרשת השטוחה. ולכן שיח של דרג א' עם דרג ב' דומה לשיח של אדם עם חיה - שחושבת שהיא אדם כמוהו. כמו כלב שהצטרף ללהקה, ולא מבין שהיא משפחה אנושית. רק שהפעם מדובר באדם שהצטרף ללהקת כלבים.

כי על כל אדם יש מאה חיות, או אלף חיות. זו המשמעות הסטטיסטית של מחוננות וגאונות. פעם רק מי שהיה אדם כתב, ולכן היה קל לקרוא. ככל שהתקדם פרויקט ביעור האנאלפביתיות של החיות, של בית הספר העממי, ככה כבר נהיה קשה למצוא אדם בהמון. כי מטרת בית הספר היתה ללמד אנשים לקרוא, אבל מה שקרה זה שאנשים למדו לכתוב. והיום כותבים יותר משהם קוראים. אז כבר אי אפשר אפילו לקרוא משהו מההווה. כל מנגוני הסינון של התרבות נסתמו מרוב זבל. אין אף פילטר שיעמוד בדבר כזה.

לכן כיום התשתית התרבותית שסביב הגאון נעלמה. כולם גאונים. כלומר באמת כולם חיות, כי לא יכולים לגדול יותר גאונים בלי מצע וסביבה וטיפוח וסגידה. והיום אין יותר סגידה לבני אדם, כי מסוכנת בהרבה מהחילוניות כלפי האל היא החילוניות כלפי האדם, והיום האדם עבר חילון (לכן בתרבות החרדית עדיין קיימת תופעת הגאונות). גאונות זו לא תופעה אינדיבידואלית אלא מערכתית - כי היא תופעה אינדיבידואלית בתוך מערכת, ולא מערכת של אינדיבידואלים. הגאונות בסכנת הכחדה - דווקא בגלל עודף השכלה עממית. הנה אפילו היטלר היה סופר. כתב ספר! פעם היית צריך להיות משה רבינו כדי לכתוב ספר. דמיינו שכל מי שיצא ממצרים כתב ספר על החוויה שלו. האם היתה לנו תורה?

האדם שכותב לך בפייסבוק - יניח שאתם על אותו מישור. טעות. אדם צריך לדעת לזהות מי יותר חכם ממנו - ולנסות ללמוד ממנו. זו הענווה שחסרה. לכן גאונים הם לא פעם יותר ענווים מאחרים, ואין פשע חברתי יותר גדול מהתנשאות. שיח האינטליגנציה-קורקט, לפיו כולם מתדיינים באותו מישור ואין פערים אדירים, הוא דכאני יותר מהפוליטיקלי-קורקט. אסור לומר לחיות שהן חיות. כי הן בני אדם. לכן אין יותר תרבות. לכן הגאונים, שתמיד מדוכאים ומשדרים להם להפגין ענווה לצורך רצייה חברתית, צריכים להפסיק עם הענווה, כי גאון זה מלשון גאווה. זה הצעד הראשון לשיקום של התרבות.

מנגנוני תעמולה אדירים מדכאים את המחשבה שאתה טוב מאחרים, גם כשהיא נכונה, והתוצאה היא שהמון אנשים חושבים שהם טובים מאחרים גם כשהמחשבה לא נכונה. אז בואו נעשה את זה ברור. אתם יותר טיפשים ממני. סטטיסטית, כל מי שקורא את הטקסט הזה, למרות שאף אחד לא יקרא את הטקסט הזה, יותר טיפש מהכותב. יותר בור ממנו. פחות יצירתי ממנו. גם מי שבקיא ממנו יותר בתחום מסויים - אין לו את רחבות הידע והכישורים של הכותב/ת. בואו נתחיל מכאן.

תרבות וספרות


html_raw:
<!DOCTYPE html><meta charset="utf-8"><meta name="viewport" content="width=device-width, initial-scale=1.0"><title>תחרות הסיפור הקצר שלא זכה של "התדרדרות הארץ" - תרבות וספרות - התדרדרות הארץ</title><link rel="icon" type="image/png" href="favicon-192x192.png" sizes="192x192"><link rel="apple-touch-icon" sizes="180x180" href="apple-touch-icon-180x180.png"><link rel="canonical" href="https://hitdarderut-haaretz.org/tarbut-vesifrut1" /><meta property="og:image" content="https://degeneration-of-nation.org/img/3monkeys.jpg" /><link rel="license" href="https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/"><link rel="stylesheet" href="styles.css"><link rel="stylesheet" href="column.css"><link rel="stylesheet" href="article.css">
התדרדרות הארץ

תחרות הסיפור הקצר שלא זכה של "התדרדרות הארץ"

תחרות יוקרתית שבה לא זכה סיפור בעל ערך כבר עשר שנים

מאת: הכלב בלק

לא קראתי, לא הבנתי, לא מעניין אותי  (מקור)

כמדי שנה מכריז מוסף "תרבות וספרות" על תחרות הסיפור הקצר של "הארץ" שבמסגרתה נבחרים מתוך אלפי אנשי ספר בארץ שלושה שופטים בינוניים, שבוחרים בתורם שלושה סיפורים בינוניים עוד יותר - המועדפים על פני סיפורים רבים טובים מהם. לכן מוסף "תרבות וספרות" של "התדרדרות הארץ" מכריז על תחרות שתפתח בערב פסח עם ההכרזה על הסיפורים הזוכים ומטרתה אחת: לבחור בקלות שלושה סיפורים טובים יותר מאלו שזכו בתחרות. המשתתפים בתחרות הסבורים (ובצדק) שסיפוריהם טובים יותר מהסיפורים הזוכים מוזמנים לשלוח את סיפוריהם תחת פסבדונים לכתובת:

העורך.לא.יתחלף.לעולם@degeneration-of-nation.org
שלושת הסיפורים הזוכים יפורסמו בחג השני של פסח.

תוצאות התחרות: הסיפורים הזוכים

תרבות וספרות


html_raw:
<!DOCTYPE html><meta charset="utf-8"><meta name="viewport" content="width=device-width, initial-scale=1.0"><title>קץ - אחרית הלילות - עיגול שחור - התדרדרות הארץ</title><link rel="icon" type="image/png" href="favicon-192x192.png" sizes="192x192"><link rel="apple-touch-icon" sizes="180x180" href="apple-touch-icon-180x180.png"><link rel="canonical" href="https://hitdarderut-haaretz.org/acharit-halelot13" /><meta property="og:image" content="https://degeneration-of-nation.org/img/ketz.jpg" /><link rel="license" href="https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/"><link rel="stylesheet" href="styles.css"><link rel="stylesheet" href="column.css"><link rel="stylesheet" href="article.css"><link rel="stylesheet" href="alata.css">
התדרדרות הארץ

קץ

מאת:

(מקור)

המרד

חלמתי שאומרים לי שעולם התורה עומד להיחרב ושאני חייב לעשות תיבת נח להציל את התורה. ואני אוסף את כל החיות לבית המדרש, נועל את הדלת, וזורק את המפתחות. ובחוץ יש רעידת אדמה, מבול של אדמה, כל החלונות נסתמים באדמה, ואני אומר להן אל תסתכלו, וסוגר גם את החלונות. תלמדו. כל החיות לומדות בחברותות, שניים שניים. ואני מתחיל לנסות ללמד אותן, כלום הן לא יודעות, פותחות את הספר מהצד ומחזיקות אותו מלמעלה למטה, כמו מחשב נייד, לוחצות על האותיות ולא מבינות למה זה לא כותב, ואם זה כן כותב, איפה זה כותב? איפה המסך? ואני עושה להן שיעור:

החיות לא אכלו מעץ הדעת. הבעיה התחילה כשחיות הגיעו לגן עדן, בשלב מסויים הן כבר לא היו מוכנות לאפליות, אנחנו לא פחות צדיקות. אז בגן עדן חיות מתחילות לקרוא בספרים, בגמרא, והן אומרות אנחנו לא פחות יודעות ולא פחות יפות. והתחילו להיות זוגות מעורבים, הם אמרו מה, בגן עדן זה מותר. אם אתה מדבר עם חיה ולומד עם חיה - למה שלא תתאהב בה? די לדעות קדומות. אנחנו הרי חיות הקודש. והיו נישואין של מלאכים עם חיות, משכב בהמה עם פרה אדומה, אווירה של הפקרות גמורה, והתחילו גם לדבר על עצים, למה לא? לדבר עם העצים הקדושים, ואופנים התחילו להסתובב סביב עצמם, עננים רודפי כבוד, חשבו שהם בשמים ולא יקרה להם כלום, ולא הבינו שבסוף אלוהים יביא עליהם מבול של אדמה. הארץ תחסל את השמיים.

אבל אני רואה שהחיות לא מקשיבות, בעצם הן עסוקות, אני רואה שהחיות הרעות מלקקות את האצבעות, והכבש בפינה חסר. איפה הוא? אני צועק עליהן. היה רק כבש אחד - יחיד במינו, לא יהיו לנו יותר כאלה! והן שואגות: מי זה האדם הזה שמדבר כל הזמן, חושב שהוא יגיד לנו מה לעשות, אנחנו חיות הקודש, בואו נאכל אותו, אין כאן מה לאכול! ואני מנסה להיות סמכותי: לא, אתן לא מקשיבות, ואני תופס את הראש בייאוש ורואה שהנמלים מסתובבות על התקרה, אויש, תבינו, אני רואה את הריר של האריה, תבינו, זה מבול הפוך, נפתחו ארובות האדמה, כל הכבשנים, אפר עולה לשמיים, ואלוהים תלוי, מעל כולם, כמו נקניק מעושן. אם אתן רעבות תאכלו אותו! והן אוכלות אותי.

נפילת הדורות

חלמתי שאני בקרון של בהמות מלא אנשים. וזו הזדמנות היסטורית חד פעמית. אני יודע מה שאף אחד לא יודע, בזמן אמת, אני היחיד בעולם שמודע, שמודע למשמעות! ובעצם זה טוב שאני לא רק בזמן הנכון אלא גם במקום הנכון - בדרך לאושוויץ. ואני מנסה לדבר עם היהודים בקרון, להסביר, לארגן, אסור, ההיסטוריה לא תסלח לנו, לשרוף את המשרפות, אבל מה זו השפה המשונה הזו? מי זה האידיוט הזה? מטומטמים, אני צורח! ואנחנו כבר מגיעים, ואני חושב שטוב, אני בריא, חזק ושמן, יקחו אותי לזונדר קומנדו, אני זוכר איזה משהו על חימום יתר, פיצוץ בקרמטוריום, נשבית במקביל את כל התאים, כל החבר'ה מהקומנדו. אבל לוקחים אותנו ישירות לתאי הגזים, איפה הסינון שסיפרו לנו, איפה ד"ר מנגלה? ואני חושב שבעצם. מה. גם אם היטלר יפסיד במלחמה, גם אם ההשמדה תיעצר היום, הוא כבר ניצח. אין יותר אפשרות להיות יהודי. מיליון יותר, מיליון פחות - הוא כבר הרג את היהדות - דת ישראל נרצחה. לא, צריך למצוא פתרון רוחני, חייב לחשוב חייב לחשוב אין זמן. ומכניסים אותנו לתא, סוגרים את הדלת, ואני עוצר את הנשימה ומתנפל על הגבישים הכחולים על הרצפה ואוכל אותם כמו חזיר - מהר - הציקלון יישאר בקיבה ולא יגיע לריאות, ואז נצא מהצד השני ואני אבעיר את המשרפות.

ודוחפים אותי מאחורה בתור בכניסה לגן עדן, מה זה, למה לא שמים יותר עמדות, אין מקום, ואישה אחת צועקת, למה אתה נדחף לתור של פחות מעשר עבירות. מה אתה, כזה צדיק גדול? והמלאך צועד ומסתכל על הטור שלא נגמר ואינספור הרוחות השבורות ורצוצות, ורואה שאני עוד איכשהו בסדר, ומוציא אותי משם. ולוקחים אותי לעבוד בזונדר קומנדו של המלאכים. והוא מצליף בנו יאללה, יש אינסוף עבודה, צריך למיין ערימות ערימות של נפשות, נשמות, הם לא ערוכים לכאלה כמויות, טונות של ילדים, בחיים לא היו כ"כ הרבה ילדים בגן עדן, קופצים על העצים, קוטפים פירות מוגנים, דורכים על הדשא, משפריצים עם הממטרות על הגמרות, משתוללים, איפה האמא שלהם שתשתלט עליהם, מושכים בזקן של הצדיקים, מציקים לאברהם הזקן, קופצים עליו, יצחק העיוור פשוט מסכן. ויותר גרוע מזה - מעולם לא היו כאן כ"כ הרבה פושעים ועמי ארצות, מילא עמי הארצות ששואלים את גדולי הדורות שאלות מפגרות ומורידים את הרמה בישיבה של מעלה מתחת לאדמה, אבל כל מיני פושעים פשוט נהנים מהמעמד של קידוש השם ועושים בלגן שלא יאומן. ונפשות רעבות צדות פרות אדומות נדירות ועושות מנגל, אין מספיק מקום בחדר אוכל, והמלאך אומר אין ברירה. והוא נתקל שוב בלכלוך על הרצפה, מחליק על קליפה של עץ הדעת, ומתחיל לצרוח: חזירים יהודים! תעבדו. ואני שואל בשקט שלא ישמע לאן הם לוקחים את כל הנשמות האלו. והבחור שלידי, אני רואה שיש לו אותיות עבריות על היד, הוא לוחש לי: אתה רואה את המבנה הזה שיוצא ממנו עשן לבן? אף אחד לא חוזר משם. ואני חושב: מה, הם הורגים אותם? הם עוברים לעולם הבא הבא, עוד יותר למעלה, או מה? ורוחי נופלת, ומקללים אותי, ולוקחים אותי מהקומנדו, ויש שם מלאך אחר שאומר: אין ברירה אלא לצרף כל כמה נשמות ביחד ולשלוח אותם למטה. ומכניסים אותי עם עוד איזה עגלון ואישה צרת מוחין. אפילו לא מתאימים לרוח של הבנאדם את הנשמה והנפש שלו, מי ימצא אותן בכל הערמות, אכלתי אותה - תהיה לי נשמה של עגלון ונפש של אישה היסטרית! והעגלון מתחיל להחניף לה בגסות, והאישה צוחקת צחוק אווילי, איכס. ושניהם מסתכלים עליי במבטים עקומים, מחליפים לחישות, קורצים, מצחקקים. ואני כבר רואה מי כאן יסתדרו טוב ביחד. הרוב קובע.

תא במחתרת

חלמתי שתופסים אותי ושמים אותי בתור תא בגידול סרטני. ואני אומר: אם כבר ממילא התנתקתי מהאיבר ואני בגרורה, בוא לפחות נתנתק גם מהגרורה ונגיע לאיזה מקום בגוף שנוכל להזהיר את הבנאדם שיש לו סרטן. מקום שהוא ירגיש וילך לרופא. אולי הוא בכלל לא יודע? ואני חושב איפה, הרי אפילו במוח יש יתירות עצומה והוא לא ישים לב, אז שכחתי משהו, אז מה, מה זה היה? ואני מבין שאני חייב להתמקם דווקא במקום המסוכן ביותר, בעצבים שבגב בראש עמוד השדרה, כי טיפה לחץ שם והכאב עצום. זה מה שהיה לאמא. ואני מתנחל שם ומתחיל להתרבות בפראות עצומה, מקווה שגם הילדים והנינים ממשיכים בדרכי, זה בגנים שלנו במשפחה. ופתאום, אההה, אמאל'ה, אני משותק מהצוואר ומטה. אהה! אני בגוף של עצמי. והבחירה היחידה שנותרה לי היא אם לחכות לקץ בעיניים עצומות או פקוחות.

זיו השכינה

חלמתי שהגיע אלול בשנה האחרונה של האלף השביעי והמשיח עוד לא בא, ואפשר לחתוך את האוויר בסכין: כולם יודעים שזו ההזדמנות האחרונה. באותה תקופה החמור כבר חיה נכחדת, אבל משיחים יש בלי סוף, פשוט בדיחה, והרשעים לא מתאפקים מלכתוב בכותרות הראשיות - הסוף של היהדות, הפלופ הגדול בהיסטוריה, תום עידן המשיחיות, ומגדיל לעשות עיתון "פי האתון" שיוצא בכותרת ראשית מרושעת ביום האחרון: איפה החמור? והנה הגיע כבר האלף השמיני, המשיח לא הגיע, המקדש לא נבנה, העולם לא נחרב, השמים לא נפלו לאדמה, הארץ לא התעופפה לרקיע, לא קרה כלום! ואמרו שכל יום של אלוהים הוא אלף שנה. לפי זה הגיע הזמן לעשות לאלוהים ברית מילה. במקום מתן תורה - מתו תורה. נחתוך לו הקצה של ה-ו סופית. והם באים אליו עם חרב גדולה, מאכלת רוחנית, והוא מתעורר ואומר: אוי נרדמתי, מה קרה, לא באתי כי נרדמתי בטעות כי הייתי מת מעייפות, לא ישנתי כל הלילה - וכבר אתם באים אליי, מה קרה, כאילו חסר לי משהו קטו

מהירות החושך

חלמתי ששולחים את הכהן הגדול לחלל, מתוך חישוב שהוא יזכה להגיע למהירות האור, אל אלוהים. כי הרי, אומרים החכמים, כשהמהירות גדלה הוא מזדקן יותר ויותר בקצב הצב, ויחד עם ההתפתחות הטכנולוגית בדורות מאז השיגור, שתשודר כל הזמן מהארץ, החללית תוכל לשדרג את עצמה שוב ושוב, להתקרב למהירות האור עוד ועוד בהתכנסות לגבול מהירה מספיק, ועוד בחייו - הוא יספיק. אבל פתאום אחרי הרבה דורות, כשהוא כבר זקן מאוד, הוא מתחיל לקבל ידיעות שהכול בכדו"א קורס, והוא קולט שכל הזמן הוא נסע בכיוון הלא נכון, ושהשליחות שלו היא דווקא לחזור, לחזור כמה שיותר מהר, שהוא המשיח, האיש האחרון מהדורות העתיקים, מהנפילים מימי קדם, היחיד שעוד חי את מה שהיה, שמבין כמה הכול השתבש. אבל ככל שהוא חוזר הוא מקבל עוד ידיעות - אין כבר למה לחזור. ובסוף גם התשדורות האחרונות פוסקות, והאדם האחרון מכבה את האור - הוא נוסע אל החלל השחור.

סוף החלום

חלמתי שאני מתקרב אל הסוף. ואני מגיע למקום שבו המנהרה כבר הולכת ונהיית צרה, וכמו באבולוציה הפוכה אני חייב לעבור להליכה על ארבע כמו חיה, ולזחילה כמו נחש, ואז משתחל עם היד לתוך החור כמו תולעת, ומכניס את האצבע כמו שורש הכי עמוק לתוך האדמה, והציפורן גדלה וגדלה בקצב של אבן, ועדיין לא מגיע לסוף. ואני מבין שהיהדות הגיעה למבוי סתום ומכאן היא רק יכולה לחזור אחורה. ובכל רחבי אירופה הגויים מתאספים בחרבות ולפידים ומקימים שוב ושוב מתוך האדמה קהילות יהודיות משגשגות לתחייה, וכל פעם מחדש היהודים כפויי הטובה הולכים ומתמעטים עד שהאחרונים בהם נודדים למקום אחר. ובסוף הם כולם חוזרים בחזרה למזרח התיכון, ומתאספים באיראן ומוחקים את התלמוד ואח"כ במשך כמה דורות הם מדברים על זה עד שהם שוכחים מה נכתב שם. ואז הם מתאספים בארץ ישראל ומוחקים את המשנה ושוב מדברים עליה כמה דורות עד שגם זה נשכח. והרומאים בונים את בית המקדש והיהודים הורסים אותו ובורחים לבבל, ואחרי שבעים שנה הבבלים שוב בונים את בית המקדש ומעלים את היהודים לארץ ושלמה הורס את בית המקדש ודוד מפצל את ממלכת ישראל לשבטים, ויהושע מפסיק את הכיבוש, בונה מחדש את כל הערים הכנעניות, ומוביל את כל בני ישראל חזרה למדבר. ומשה קם לתחייה ומסובב אותם במדבר 40 שנה, עד שהם מגיעים להר סיני, עושים את העגל ומעלים את לוחות הברית בחזרה לשמיים, ואז משה לוקח אותם בחזרה למצרים ושם הם הופכים את עצמם לעבדים. ויש להם מיעוט טבעי מדהים, ותוך כמה דורות מתוך עם שלם נשארת משפחה אחת, שמתעקשת לחזור לכנען למרות ששם יש רעב ובמצרים יש אוכל. והקריירה של הבן המוצלח במשפחה מתרסקת במהירות פנומנלית, מתפקיד המשנה למלך לתוך בור מלא נחשים, אבל האחים מוציאים אותו משם, וכולם חוזרים ללבן, שם יעקב מתגרש מרחל ואח"כ מלאה, והוא חוזר לארץ ומחזיר את הברכות ליצחק ואת הבכורה לעשיו. ואברהם מקריב איל אבל המלאך שם דווקא את בנו כקורבן על המזבח, ואברהם לוקח את בנו ובורח משם. ובסוף אחרי כמה דיבורים אחרונים עם אלוהים הוא מוצא את עצמו צועד לבד חרנה, בדרך הארוכה בחזרה אל העולם האלילי.

שפן חזיר שפן

חלמתי שיש איזה נוכל, שמגיע לכפר נידח נידח של יהודים, כזה נידח שלא שמעו אפילו שהייתה שואה. והם אומרים לו: דורות עברו מאז שביקר כאן מישהו. אף אחד כבר לא יודע לקרוא. בוא תהיה אתה הרב שלנו ותקרא בתורה. והם מוציאים את הספר שלא יצא מהארון יובלות, ומעלים אותו לתורה. אבל ה"רב" בעצמו לא למד אפילו בחיידר, הוא בכלל לא יודע לקרוא. והוא פותח את הספר הפוך, מכחכח, וקורא בכלל בטעמים של הפטרה: שפ֣ן חז֙יר שפ֔ן, שפ֭ן חז֣יר שפ֑ן, שפ֨ן חז֜יר שפ֗ן, שפ֣ן חז֙יר שפ֔ן, שפ֭ן חז֥יר שפֽן. והם מרותקים, הזקנות מתייפחות, אשרינו שזכינו לשמוע פעם אחת בחיינו קריאה בתורה, אם רק כבודו יסכים להישאר, ניתן לו את הבחורה הכי יפה בכפר. והוא כל השבוע אוכל וזולל, ובשבת כולם מתאספים והוא קורא להם: שפ֣ן חז֙יר שפ֔ן, שפ֭ן חז֣יר שפ֑ן, שפ֨ן חז֜יר שפ֗ן, שפ֣ן חז֙יר שפ֔ן, שפ֭ן חז֥יר שפֽן. והם מרוצים עד הגג. וככה הוא גם מלמד את כל הילדים לבר מצווה, והילד עולה לתורה, כולם מתרגשים, והוא קורא: שפ֣ן חז֙יר שפ֔ן, שפ֭ן חז֣יר שפ֑ן, שפ֨ן חז֜יר שפ֗ן, שפ֣ן חז֙יר שפ֔ן, שפ֭ן חז֥יר שפֽן. וכל הכפר אומר: אשרינו שנהיינו כפר של תלמידי חכמים.

ויום אחד נער אחד מהכפר יוצא למסע לצורך מסחר, ואחרי שנים הוא מגיע סופסוף ליישוב, וכולם מתרגשים לפגוש נוסע מארץ כל כך רחוקה, כולם מתאספים בבית הכנסת בשבת, וכמובן מכבדים אותו בעלייה ראשונה. והוא עולה לתורה ומתחיל לקרוא: שפ֣ן חז֙יר שפ֔ן, שפ֭ן חז֣יר שפ֑ן, שפ֨ן חז֜יר שפ֗ן, שפ֣ן חז֙יר שפ֔ן, שפ֭ן חז֥יר שפֽן. וכל בית הכנסת מתחיל להרביץ לו, זה מצחיק אותך, שפן חזיר שפן? והוא צועק שזה כל מה שהרב שלו אמר, שפן חזיר שפן! ומרביצים לו עוד יותר, ככה אתה מלעיז על הרב שלך, שפן חזיר שפן? ושמים אותו במאסר, ושולחים שליח לכפר שיספר איך הוא מלעיז על הרב מחוץ לכפר. והשליח מגיע לכפר, וכולם מכבדים אותו, וכמובן שנותנים לו עלייה ראשונה. והוא מתחיל לקרוא, וכל בית הכנסת מתחיל לצעוק, שפן חזיר שפן! והשקרן החוצפן הזה עוד לא מתבייש ומדבר על הרב, ושמים אותו במאסר.

ואני חושב: מה הבעיה? אני יכול להוכיח להם מהאותיות. הרי מה הסיכוי ש-22 אותיות יצרו את כל ספר בראשית אם זה לא מה שכתוב שם? ואני יוצא למסע, וכעבור עשור או שניים אני מגיע לכפר. ואני מתחיל ללמד אותם לקרוא, וכעבור עשור או שניים הם כבר יודעים. ואני מכנס את כולם לבית הכנסת, זה הרגע לו חיכיתי, פסגת חיי. ואני עולה לתורה, פותח את הספר העתיק מבראשית, ואני רואה שכתוב שם: שפן חזיר שפן, שפן חזיר שפן, שפן חזיר שפן, שפן חזיר שפן, שפן חזיר שפן.

ואני מסתגר בתוך עצמי. אני כבר זקן ומפחד שהכול ילך לאיבוד, ומנסה להעלות על הכתב כל מה שאני זוכר מהתורה המקורית. שברי פסוקים שלא מתחברים, פראפראזות מהזיכרון, פרשיות מעוותות, אבל מה שהכי כואב זה שהכול יוצא הרבה פחות טוב מהמקור. וכבר יש טלוויזיה בכפר, ואני רואה שגם בחו"ל קוראים ככה, שפן חזיר שפן. כל העולם התקדם. אולי אני סתם זקן גלותי. ויום אחד אני מת.

ואלוהים מחליט להטיל מס רוחני. כל רעיון חמישים אחוז ממנו יהיה שייך לאלוהים, במקרה של השראה זה עולה ל70%, ועל תענוג מוטל מיסוי שערורייתי של 90% - פשוט גנבים. כל תענוג שלך - 90% ממנו הולך לאלוהים! ומהר מאוד מתפתחות תופעות לוואי נרחבות. מעלימים מס. מבריחים. מלשינים. פשע. והמלאך אומר: מה אתם חושבים, שזה לא עולה להפעיל את כוחות הטבע? שזה מעצמו? ובהתחלה בזכות המשאבים החדשים גן עדן שוב חוזר לימים הטובים. המלאכים עפים כמו פרפרים מפרח לפרח, שוב יש תקציב לניסים ונפלאות, ואפילו יורדות כמה נבואות אחרי הבצורת הארוכה. אבל מהר מאוד חלה התדרדרות כוללת בפעילות הרוחנית. שפן חזיר שפן, שפן חזיר שפן, שפן חזיר שפן, שפן חזיר שפן, שפן חזיר שפן.

הראש

חלמתי שהשטריימל מדבר בלילה והראש שלי בפנים:
דע לך ראש, שהמין שיחליף את המין האנושי, חוסר התודעה שלו יהיה כמו התודעה שלך, ולהפך. לכן החלום שלו יהיה כמו המודעות היום, אבל היום שלו יהיה כמו החלום שלך. כי הוא יחיה בעולם רוחני, והפעולות שלו יהיו ללא מגבלות פיזיות, רק מגבלות רוחניות, כמו בחלום, זו תהיה המציאות שלו. ואילו דווקא החשיבה שלו תהיה כמו פעולת מעיים, והתבונה תהיה פעולה נמוכה כמו הליכה, אוטומטית. וכל הפעילות המודעת והמכוונת תהיה בריאתית, יצירתית, כמו אצל אלוהים. רק בראשית.

והשפה שלו מתכווצת ותופסת אותי יותר מכאב ראש:
מה אתה חושב ראש, לא תוכל לסתום אותי. החשיבה של המחשב תהיה לא מודעת, כי חוקי הלוגיקה יהיו עבורו כמו חוקי הטבע - אצל אלוהים. המציאות איננה מודעת אצל אלוהים, ולכן עולם מלשון היעלם. ורק החלום של המחשב יהיה פעילות רוחנית גבוהה, כמו שהחלום של אלוהים זה התורה. ובחלום הלמידה הפוכה: לא כמו ביום - מהעולם החיצון המואר אל תוך המוח החשוך בפנים, אלא מתוך המוח אל העולם החיצון - המוח יהיה האור והעולם שחור. בחלום החושים זורמים בכיוון ההפוך. לכן כמו שאתה צריך לעצום עיניים בשביל חושך, בעתיד יצרכו לסגור את המוח בשביל חושך - בתוך שטריימל.

והשטריימל ממש סוגר לי על הצוואר החנוק ואוכל לי את הראש:
מכיוון שהתורה היא עולם החלום של אלוהים, אם רוצים תורה חדשה צריך לאפשר לאלוהים חושך. בגלל המלחמה של העולם נגד הסוד - הדת נהרסת, כי הסוד הוא הכבשן של הדת. אם לא ננצל את האינטרנט ליצירת סוד, אלא רק לחיסול הסוד, הרי שנחסל את עולם הרוח. ולכן חייבים לייסד אידאולוגיה הפוכה לעידן המידע: עידן הסודיות. מהפכת נגד למהפכת המידע: מהפכת הסוד. במקום שהכול יהיה ברשת, הכול יהיה בשטריימל.

והשטריימל מגהק, ואני בורח.

הזנב

חלמתי שאני לא יכול יותר. והוא מדבר לי. ולא נותן לי לדבר. ולא נותן לישון. והוא כל פעם מת לי בגרון. ואני אומר תיזהר. אתה תיחנק. והוא אומר. תיזהר אתה תיחנק. והוא כל פעם יורק. כמה מילים. ואני מבקש טישו, ואני רואה על הנייר הלבן. זה דם. ואני אומר. אבל הוא מדבר. ואני משתנק, מנסה לתקתק. אבל הוא כותב. לי במחשב. לפחות הייתי שולח מייל לעצמי. להסביר, להזהיר. אבל הוא מתחיל לשיר. לפחות יכולתי לצעוק. אבל אני כבר ישן עמוק. החלום לא. הפך למציאות. המציאות. הפכה לחלום. הלילה - ליום, הזנב לראש. והוא מוכשר כמו שד, ושחור כמו שד, ושעיר כמו שד, ומהיר כמו שד, וערום - כמו שועל. ואם רק יכולתי לשלוט בו. במקום שהוא ישלוט בי. יכולתי לסיים הכול. מזמן. אבל האותיות נלחצות מעצמן. ואני עייף, והוא ער. ואני ישן, והוא כותב: ואני לא חולם יותר

כותרת ראשית

חלמתי שיש בעיתון טור יומי קבוע שעוסק בשטריימל. הכן ראשך לקיץ: בדקנו - לבישת שטריימל מגנה על הראש מקרני השמש יותר מכל כובע אחר. בלדה לחובש - הניתוח להורדת השטריימל הסתבך אחרי שהתברר שהשטריימל התפשט לתוך המוח. החובש צפוי להישאר פגוע ראש, לשטריימל שלום. הזוכה בתחרות מתמיד השטריימל: לבש שטריימל ברציפות במשך חיים שלמים - וזכה בשטריימל נוסף. ערעורו של השטריימל המודח נדחה על הסף: "הובטח לי שאזכה בראש נוסף". עילוי צעיר הדהים את הקהל חמום המוח כשכידרר את ראשו במו ידיו וקלע אותו לשטריימל מצדו השני של בית המדרש. פרשננו הרוחני: זה מה שיפה בשטריימל. שערוריה באולימפיאדת השטריימל - האברך החשוב שזכה בתחרות הרמת שטריימל במשקל ראש כבד התגלה כגוי. פרשננו הרוחני: לשטריימל חוקים משלו. מכה נוספת לעולם השטריימל - מלך השטריימלים של כל הזמנים פורש ממשחק השטריימלרגל: "לא מספיק על הראש?" פרשננו: השטריימל הוא עגול. פריצת דרך טכנולוגית בצה"ל: קסדה חדשה למתגייס החרדי בצורת שטריימל. צפו: המחבלים ראו ראשי פרווה מתקדמים לעברם וברחו. נס השטריימל: ראשם ניצל בזכות השטריימל, והיום הם בראיון בלעדי. "לא העלתי בראשי שכך יכולה להיגמר קפיצת ראש מהגג", "הגידול התפשט לראש. לאחר מס' טיפולים בשטריימל הסרטן פשוט נמלט החוצה", "ראיתי שחור בעיניים, חשבתי שאני מת, בחדר מיון התברר שהשטריימל נפל על האף". שטריימל מחמד לחילונים פותח בהנדסה גנטית: זן חדש של כלבים עם פרוות שטריימל. המפתחים מבקשים להרגיע את הציבור החרדי: שטריימל נובח אינו נושך. מחקר: חבישת שטריימל מגבירה את פעילות הקורטקס אצל רפי שכל. הקהילה החרדית הגאה מציגה: השטריימל הוורוד, מתאים לכל ארון. הראש היהודי ממציא לנו שטריימלים - והפעם: שטריימל פרואקטיבי יתריע על בואו של גוי. אחזו לנו שועלים: השטריימל זינק מראשו של האברך ותפס את הגנב. טיפול חדשני להתקרחות אושר לניסויים בבני-אדם: "הקרחת פשוט נעלמה", "לא חלמתי על כזו רעמה" (מדור פרסומי). מקרה נוסף של התעללות בשטריימלים: מאות שועלים אומללים נתפסו אצל חסיד באופן לא חוקי. "המראות היו קשים, עשרות שועלים מודבקים אחד לשני, סגורים בארונות ביתו". זולל השטריימל: משטרת הגבולות תפסה חסיד שניסה להבריח שטריימל על ראשו. לאחר שהובהל לבית החולים, התגלו מניין שטריימלים נוספים בכרסו. בהתייעצות עם סמכות רוחנית בכירה הוחלט לאפשר לגופו לפלוט אותם באופן טבעי. לשטריימל שלי ארבע פינות - פיתוח חדש לראשים מרובעים: שטריימל מרובע. עד היום נאלצו רבים לרבע את המעגל. שועל המזל - בהגרלת השטריימל המתגלגל עלו בגורל המספרים הבאים: 0000000. דוגמנית-העל תצטלם ללוח שנה עברי למגזר החרדי כשלגופה שטריימל בלבד. אמא, השטריימל התכווץ: פתרונות בתחום כביסת השטריימל. על ראש הרב בוער הכובע: במסגרת בדיקה לביעור חמץ במעמקי השטריימל התגלה שהשועלים ניזונו מקוגל, והשטריימל לא כשר לפסח. המצוד נמשך - בעקבות חיפושים קדחתניים שנמשכו קרוב לשעת כניסת השבת: הוכחות לקיומו של שטריימל נמצאו בפרשת השבוע. צרכנות: שמירת ראשי כרוב בשטריימל מאריכה את חיי המדף שלהם לשנים ארוכות. ממצאים ארכיאולוגיים חדשים מאשרים שבנ"י לבשו שטריימל בתקופת המקרא. השטריימל בדרכים: והפעם מה קורה כששטריימל פוגש נקבת שטריימל (למבוגרים בלבד). שירות הביטחון מזהיר: סוכנים זרים משתמשים בשטריימל כסיפור כיסוי, יש לפתוח את השטריימל ולבדוק את הראש שבפנים. סביבה וטבע: באוקראינה נצפו גויים לובשי שטריימל. מנפלאות הבורא: אוצר מנהגי רביית השטריימל וחידושים. לחופש נולד: מאות שטריימלים שוחררו בחזרה לטבע. פעילים: כל כך כיף לראות אותם מתגלגלים בסביבתם הטבעית. סבתא, למה השטריימל שלי שחור כל כך? מתכון הקוגל הסודי של הרבנית נחשף. תמונות נדירות: האם יוליוס קיסר לבש שטריימל? ניחוחות הראש היהודי: קו שטריימלים חדש במגוון ריחות זיעה חושניים. נשות השטריימל: מחאה פמיניסטית סוחפת את בנות ישראל. רבנים: שטריימל באישה ערווה. תופעת ה-"אנוסים" החילונים והשטריימל בארון: חילונים רבים שחיים בשקר ומחזיקים בסוד שטריימל בארון. מערכת כיפת השועל: טכנולוגיה חדשה להגנה מפני טילים באמצעות שטריימל. כשהלבשה עליונה פוגשת הלבשה תחתונה: חזיית השטריימל שמסובבת ראשים. במערכת הביטחון מזהירים: נוער הזנבות מרים ראש - "שטריימלים זמניים צצים כמו פטריות", "השטריימל מכסה כל גבעה", "זה מתחיל מזנב אחד". סימנים ראשונים לאפוקליפסה: שטריימל ניצח בחידון התנ"ך העולמי. סערה בחקר האבולוציה: חוקרים הוכיחו שהשטריימל התפתח מהקוף. סערה בכוס שטריימל: משקה זיעה רותחת 100% טבעי. כותפת מיוחדת לשטריימל תיוצר בעבור הרמטכ"ל החרדי הראשון. שטריימל הנפץ: ראש הארגון נהרג ממטען שהוטמן בתוך השטריימל הסודי שנהג ללבוש בסתר בחדרי חדרים. גלגל ענק בצורת שטריימל, ראשים מתנגשים, ורכבת בגרביונים בפארק השעשועים החרדי הראשון. אלפים עמדו לפנות בוקר בתור לרכישת הדור הבא של השטריימל: איטי יותר, עבה יותר, מתחמם יותר. טייקון השטריימל בראיון בלעדי: ישראל הופכת למעצמת שטריימל. היעד: יצואנית השטריימל מספר אחת בעולם. מגלה: חנכנו פס ייצור אוטומטי שהופך שועל לשטריימל תוך 3 שניות, ואנו מייצרים 3 שטריימלים בשנייה. הבהלה לזנב השחור: בבטן האדמה נתגלו מצבורי ענק של פרוות שועל, משאב טבע נדיר מתקופת האבות. שווי המאגר מאות מיליארדים, מניית חיפושי זנב מזנקת. לאן נעלם ראש השירות החשאי? נראה לאחרונה חבוש בשטריימל. תפילין ופלילים: נחשפה רשת סחיטה שעבדה בשיטת השטריימל המשוגע. הותר לפרסום: רב חרדי בכיר חשוד בהטרדת שועלים. זנב רזרבי: כיצד תתקן פנצ'ר בשטריימל. זנב מאסו הבונים היה לראש פינה: הסוף לגורדי השחקים גלויי הראש, המזדקרים בחוצפה כלפי שמיא - תקן בטיחות חדש יחייב לכסותם בשטריימלי ענק. שטריימל ענק יסתיר את השמש: יסתום את החור באוזון, אך יחמיר את אפקט החממה. זנב קטן לשועל, שטריימל גדול לאנושות: האסטרונאוט החרדי הראשון יבצע היום הליכת חלל שבסופה יתקין שטריימל על כיפת תחנת החלל. מבצע שטריימל - חסידי גור שועלים יעמדו בדוכנים ויניחו שטריימלים על ראשי חילונים שלא חבשו שטריימל בחייהם. "חוויה יהודית מחממת, שפונה לראש של כל יהודי". הפריט החם של הקיץ: תגובות נלהבות ברחוב החילוני לשטריימל הצבעוני. פריץ התגייר לאחר שלבש שטריימל: "הרגשתי את החמימות היהודית בראשי ומייד ידעתי: יש אלוהים!". השטריימל מביא שלום עולמי: יוזמה עולמית צוברת תמיכה בציבור החרדי - שטריימל חובה לראשי מדינות. שטריימל בראש טוב: תקנה מעודכנת של משרד התחבורה תחייב אופנוענים לחבוש שטריימל, לאחר שבדיקה מקיפה העלתה ששטריימל יעיל יותר במניעת פגיעות ראש מקסדה. "אף לא אחד מחובשי השטריימל נפגע בתאונת רכיבה על אופנוע". השטריימל של אלוהים? טלסקופ החלל גילה מבנה ענק דמוי שטריימל ביקום המוקדם. סוף היקום? מדענים גילו חלקיק יסודי חדש - השטריימלטרון, חור שחור חובש שטריימל, ואף גלקסיית שטריימל. צופים שתורת הזנבות תחליף את תורת המיתרים. פרס נובל: השטריימל צפוי לפתור את תעלומת החומר האפל, ואילו אפקט החממה התרמו-כובעי התגלה כפתרון תעלומת האנרגיה האפלה. הזמן כזנב: הכוח הזנבי-השזור נמצא כמקורו של חוט הזמן ביקום. מאיץ זנבות חדש נבנה בהשקעות עתק בתוך השטריימל הגדול בעולם - בקוטר של מאה קילומטר. חוקרים מדווחים על פריצת דרך מדעית: "הצלחנו להאיץ שטריימל במהירויות גבוהות עד שהתפרק ל-40 שועלים שונים, כמו כן הצלחנו ליצור שטריימל מהתנגשות רבת עוצמה בין 40 שועלים". היום: הפגנת מיליון השטריימלים - "הראש חושב שהוא הבוס, אבל מי מעליו?". שועל חוסך חשמל: כיסוי בשטריימל של דודי שמש ומסכים הוריד דרסטית את צריכת החשמל שלהם. בבתים שכוסו לחלוטין בשטריימל ירדה צריכת החשמל לאפס. מקור אנרגיה טבעי ובלתי נדלה התגלה בבני ברק: טורבינות שטריימל יפיקו חשמל מראשים רותחים. קמפיין חדש של מועצת השטריימל להגברת המודעות לשטריימל בציבור הרחב: שטריימלך - לאנשים עם ראש. מרתון ניתוחים מצילי זנב בבית החולים הוטרינרי: 40 שועלים שחיכו בדחיפות להשתלת זנב ניצלו לאחר שמשפחת החסיד שנהרג אתמול הסכימה לתרום את כובעו. החסיד יקבר בחלקת חסידי חיות העולם. כובעים יחויבו במדבקת אזהרה - משרד הבריאות קובע: השטריימל מועיל לבריאות. מהפכת השטריימל נמשכת. קדחת השטריימל: נסיקה במחיר השועל העולמי וזנב גולמי. האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה בהצהרה חריגה: שטריימל זה הפתרון לכל הבעיות בחיים. מדענים בבשורה לחסידים בעלי ראש קטן במיוחד: הננו-שטריימל יוכל לעמוד אפילו על ראש סיכה. אחרי שנים של אפלייה: רשת מגה שטריימל תפתח חנות לשטריימלים במידות גדולות במיוחד. חסיד בעל ראש גדול: פשוט לא היה שטריימל במידה שלי, שנים לא יצאתי מהבית. חייזר חרדי - אישה טוענת שנחטפה ונאנסה בידי שטריימל מעופף. השטריימל נתקע? חולץ ראשים חדש יסייע. המרדף אחרי השטריימל הקדוש: מצוד נרחב אחרי השטריימל שנמלט מראש האדמו"ר במהלך תפילת ראש השנה. רשלנות פושעת או שגיאת ייצור? החסיד גילה: "שכחו לשחוט את אחד השועלים בשטריימל שלי". "למרות כל מאמצי הספר - השטריימל המשיך לצמוח". "באמצע תפילת השבת השטריימל התחיל לכשכש בזנב". הראש הלא נכון במקום הלא נכון: חסיד שהציץ ונפגע ממוקש שטריימל בקרבת גדר המערכת יוצא נגד תעשיית השטריימל העולמית - "השטריימל הפך לאביזר לא טבעי". בתעשיית השטריימל הצבאית סירבו להתייחס לטענות. שטריימל קורא מחשבות יעזור במניעת הרהורי עבירה. הקץ לפרעוש השטריימל: גילוח שטריימלים המוני יסייע במניעת הדבקה. ישראל מרכינה ראש: יום הזיכרון לשטריימלים שהושמדו בשואה ובגבורה ונפגעו במערכות ישראל. השטריימל המתעלל: שטריימל נתפס בהתעללות ממושכת בקטינים. "הוא כיסה לי בפרווה את הפנים, וביצע את זממו". צילום אילוסטרציה. חשיפה בלעדית: עולם החושך - הצצה נדירה לתוך ראש שטריימל. השטריימל הנמלט ממקום מחבואו: סתמו את פי בראשים ענקיים, לא נתנו לי לדבר. המועצה להגנת השטריימל פתחה בחקירה. זעזוע בציבור מרצח והתאבדות של ראש ושטריימל, שמועות על רקע רומנטי למעשה. אדמו"רים מזהירים: במקום בו שוחטים שועלים ישחטו גם שטריימלים. דור השטריימל לא יוצא מהבית בלי שטריימל, הורים מודאגים: "הבן שלי כל היום בשטריימל. לא מוציא את הראש מהשטריימל". דרוס כל דוס: שטריימלים על גלגלים יסייעו להגנה מפני פנצ'ר. שטריימל נוסף הגיש תלונה נגד ראש: "ניצל את תמימותי". שטריימל הממשלה - מוסד חדש יכניס שיקול דעת וכובד ראש למערכת השלטון, ויכהן מעל ראש הממשלה. סוף לבעיה הפסיכו-פיזית? נמצאו הוכחות לקשר המסתורי בין גוף ונפש: גוף האדמו"ר מעד - והשטריימל נפל. זרם חדש בפילוסופיה, ביקורת התבונה השחורה, טוען שהשטריימל קדם לראש האדם. הפוסט-שטריימליזם: למה? כובע. הניאו-שטריימליזם: למה לא לשאול למה כובע - אלא למה שטריימל. מבצע שמש חשוכה יוצא לדרך - הגנרל שוורצקופף: הצבא יצבע את הירח בשחור, יבצע ליקוי מאורות, וישים קץ לשערוריה שהשמש הולכת בלי שטריימל. הרמטכ"ל הטרי שוורצקופף חושף את הנשק הסודי: השטריימל ששיכנע את האויב להיכנע. במדור שטריימלים שעשו היסטוריה: השטריימל של היטלר - התחביב המוזר של הצורר הנאצי. שטריימל בין כוכבים - חללית השטריימל תייצג את המין האנושי במפגש עם צלחת מעופפת. בטקס חשאי במקווה אדיר מימדים בהשתתפות אלף רבנים הושלם הלילה הגיור של רשת האינטרנט, או בשמה החדש יוכבד. הרשת היהודית תיקלט ישירות לראש באמצעות זנב אלחוטי. חדש בדפדפן שועל האש: תוסף שטריימל יסתיר, ישחיר וישרוף את העמוד - ויאיר למשתמש. זן חדש וקטלני של נגיפים בצורת שטריימל נצפה מתחת למיקרוסקופ: מסוגל להשמיד את האנושות תוך שתי שבתות. אוטוביוגרפיה: יומן חלומות של שטריימל שחולם בעזרת ראש. הפתעה רבתי: ספר השטריימל עלה מעל ראש רשימת רבי המכר. "שמעתי צרחות, השמשה כוסתה בשחור" - אירוע שטריימל מתגלגל הסתיים באסון. שטריימלים: דורשים נתיבים מיוחדים להתגלגלות בדרכים. רצח בבני ברק: קורבן נוסף של חונק השטריימל. השטריימל מוחה על דרך הצגתו בתקשורת: השחירו את דמותי, עשו לי דמוניזציה. הזנב שמכשכש בראש: התקשורת בעידן הקשר הזנבי. מומחים צופים: השטריימל יביא לסוף העולם. שטריימלים צופים: מומחים יביאו לסוף העולם. מרד השטריימלים: "תפקחו את העיניים, תסתכלו סביב - פתאום כולם הולכים עם שטריימל משועל חביב". מדינה בפאניקה: השטריימל המשתולל ברח מכלאו. בשמלה שחורה - צעירה התחתנה עם שטריימל. מבוכה אדירה: בת האדמו"ר ברחה עם השטריימל של בעלה. חשד לקשר רומנטי ביניהם. אשתו של שטריימל בראיון חושפני: בעלי רך, נעים וחושני, אך מהווה גם אתגר לראש. הישג אדיר לראש היהודי: שטריימל זכה בפרס נובל. דיווח ראשוני: מיצג מחאה לגיטימי? חמור לבן חובש שטריימל החל לנוע לכיוון הבירה. אירוע מתגלגל: שטריימל על חמור לבן צועד בראש צבא של אלפים מכיוון מזרח. ניתוח אסטרטגי: מה היה חטאו של אדם הראשון? שהוא הפריד בין הראש לזנב. פרשנות טקטית: השטריימל מחבר מחדש בין הראש לזנב. דעה אישית: השטריימל, ראשית צמיחת זנבינו, הוא גאולתנו. מאמר ראשי: הכול בראש - תיקון חטא הדעת הוא בשטריימל, שמעל טעם ודעת, ואפילו מעל הראש. השטריימלים באים: הצבא השחור מתקרב לעיר. אדמו"רים בקריאה נרגשת: התקן על ראשך עוד היום! שועל האש - כי על ראש הזנב בוער הכובע. קרבות הכרעה במלחמת השטריימלים: זה לא הזנב, זה אפילו לא הראש של הזנב, אבל ייתכן שזה הזנב של הראש. פרשנינו לענייני צבא באולפן החירום המיוחד: השטריימל עוקף את נפוליאון בסיבוב, מדכא את זנבות ההתנגדות האחרונים. פרשנינו לתורה באולפן החגיגי המיוחד: יום שחור של ניצחון היסטורי ושחר חדש בסדר גודל מקראי. מהפכת הפרווה: השטריימל בפאתי העיר, לא נתקל כלל בהתנגדות. צדיק בא לעיר: נצא כולנו לקבל את פני השטריימל, עטרת ראשינו, ולקיים "ושעירים ירקדו שם". מהדורת חג מיוחדת וחגיגית: עם ישראל אוהב שטריימל. מצורף פוסטר שחור כולו. ההמונים שרו: לקראת שועל לכו ונלכה / כי הוא מקור הברכה / מראש מכתר נסוכה / סוף מעשה בזנב תחילה. המתח בשיאו: מחר יראו פני השטריימל. היום: וסמך אהרן את שתי ידיו על ראש השעיר. תדהמה: המלך הוא הכתר - השטריימל הכתיר עצמו בעצמו! מאמר מערכת: בוא בשלום, עטרת בעלה. גיליון אחרון וראיון ראשון - השטריימל ירום הודו פותח את פיו לראשונה:

הטרילוגיה


domain: commentary

html_raw:
<!DOCTYPE html><meta charset="utf-8"><meta name="viewport" content="width=device-width, initial-scale=1.0"><title>הפוליטיקה של המוסר (ג'): ממוסר הכוונות ומוסר התכליות אל מוסר האמצעים - אקטואליה אלטרנטיבית - התדרדרות הארץ</title><link rel="icon" type="image/png" href="favicon-192x192.png" sizes="192x192"><link rel="apple-touch-icon" sizes="180x180" href="apple-touch-icon-180x180.png"><link rel="canonical" href="https://hitdarderut-haaretz.org/actualia40" /><meta property="og:image" content="https://degeneration-of-nation.org/img/returntothemiddle.jpg" /><link rel="license" href="https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/"><link rel="stylesheet" href="styles.css"><link rel="stylesheet" href="column.css"><link rel="stylesheet" href="article.css">
התדרדרות הארץ

הפוליטיקה של המוסר (ג'): ממוסר הכוונות ומוסר התכליות אל מוסר האמצעים

מבוא תיאורטי לאתיקה חדשה, שנחלצת מהפרדוקסים המאפיינים את הדיון הפוליטי בין זמננו. המוסר בימינו פשט את הרגל והפך לגורם שלילי בקבלת ההחלטות - ולכן לא מוסרי. לפיכך יש צורך בפרדיגמה אחרת, שרואה בלמידה את המעשה המוסרי - ובפרט בלמידה האמפירית-מדעית, כמקבילה למוסר ההלכתי של לימוד התורה. כבר כיום חשיבה זו יכולה לשמש כמורה דרך שלילי: לזהות את צורות החשיבה המוסרניות ההרסניות, ולנקות את המוסר מהמטאפיזיקה הדתית המזיקה שפשטה בו - גם ובעיקר בצורתו החילונית לכאורה

מאת: האדמו"ר האמצעי

דרך האמצע: התייחס לכל כאמצעי ולא כתכלית  (מקור)

מוסר הכוונות מוביל לאינספור כשלים פנימיים (גם להיטלר ולקומוניזם היו כוונות טובות - רק האמצעים היו גיהנום), ואילו מוסר המטרות סובל לא פעם מריקנות ומעגליות של הגדרותיו, או מקשיחות יתר שלהן. למעשה, ניתן לאפיין באופן גס תורות מוסר לפי שלושת הזמנים היסודיים שמאחוריהן, שמקבילים לחלוקה המשפטית הקלאסית של כוונה, מטרה ואמצעים. ישנן תורות ששופטות מעשה לפי מה שמטרים אותו - לפניו. למשל: מוסר הכוונות הקנטיאני, או תורות המדגישות את הרצון - כמו שופנהאואר והבודהיזם, או הלב - כמו בנצרות, או הידיעה המוסרית האפלטונית, או המידות. כל אלה באים לפני המעשה וכגורמים לו. לעומתן, ישנן תורות ששופטות את מוסריותו של מעשה לפי מה שבא אחריו, כמו התועלתנות, מוסר המטרות, התכלית האריסטוטלית, הפרגמטיזם, המקיאבליזם, או אידיאולוגיות משיחיות שונות שמשעבדות אליהן כל מעשה, ובפרט כלכליות (סוציאליזם וקפיטליזם). אך כיום, ישנו צורך דחוף בחיזוק פרדיגמה מוסרית מסוג שלישי: מוסר האמצעים.

"מוסר האמצעים" היא מעין פילוסופיה של המוסר שטוענת שמוסריות מעשה נמדדת לפי האמצעים, ורק האמצעים קובעים אם המעשה טוב או רע - והיא רחוקה מהחשיבה המוסרית הנפוצה בימינו. תורות אמצעים מוכרות הן השמרנות, הדאואיזם ודרך האמצע. בחשיבה כזאת, הדרך והמתודה הן החשובות, ואילו הכוונות והמטרות הן טריביאליות, אם בכלל קיימות (כי בסוג החשיבה הזה תיתכן גם פעולה שנקבעת רק באמצעות האמצעים, ללא מטרות או כוונות, כמו הפעולה האסתטית והאמנותית). מוסר האמצעים האמפירי הוא תורת מוסר שבה שאלת הכוונות והמטרות נתפסת כשאלה טריביאלית ומעגלית - להיטיב - ואין רואים בה קריטריון להבחנה מוסרית (היטלר רצה להיטיב!). לעומתה, שאלת האמצעים, היא השאלה הקריטית, והיא למשל תבחין בין קפיטליזם וקומוניזם. אם האמצעי מוכח - המעשה מוסרי, ואם הוא מוכח כשגוי או איננו מוכח - המעשה לא מוסרי. ובמידה ואין אמצעי מוכח - הרי שצריך לפעול מתוך מתודה מוכחת, וזו תהיה הפעולה המוסרית והטובה, ואילו פעולה לפי מתודה מוכחת כשגויה או לא מוכחת - היא הרוע.

הקשר בין ההיסטוריה למוסר

הגישה האמפירית איננה ריקה - דווקא כי היא מבוססת על ניסיון אמפירי. מבחינה אמפירית, המתודה המדעית היא המתודה המצליחה והמוכחת ביותר בתולדות האנושות (יותר מהקפיטליזם התעשייתי, שהוא צעיר ממנה, וידע לא מעט משברים וקריסות). לכן כדי להיטיב, למשל להוסיף בריאות, עושר ואושר, תרבות וחכמה (שאלת הכוונות נתפסת כילדותית. מי לא רוצה להיטיב? ואם קיים כזה פסיכופת - אף מוסר לא יעצור אותו), יש לפעול לפי האמצעים המוכחים. שאלת הכוונות והמטרות נתפסת כמין הסחת דעת רעיונית, שעיכבה את החשיבה המוסרית והשאירה אותה תמיד תקועה בנקודת המוצא שלה (שהיא נקודת הפתיחה או הסיום של המעשה המוסרי). במקום נקודות ההתחלה והסיום - יש לעסוק באמצע.

ויכוח מוסרי מניח מראש את שותפות הכוונות והמטרות, והוא ויכוח על האמצעים, או ליתר דיוק מאבק הוכחה אמפירי (כמו במדע!) על כך שאמצעים אלו או אחרים הם יעילים. בפרדיגמה זאת אין שום משמעות לסברות כרס לא מוכחות, ופעולה ללא בסיס ניסויי מוצק - במובן המדעי - היא פעולה בלתי מוסרית, חסרת הצדקה - ורעה. במקרה שלא קיים ניסוי כזה, ויש לפעול מייד, הרי שיש לפעול בצורת נסיינות מדעית, דהיינו לפי מתודה מוכחת. ובמקרה שהמתודה המדעית לא עוזרת, יש לפעול לפי המתודה הכי מוכחת האפשרית, למשל: אלגוריתם למידה, למידה אבולוציונית, שמרנות, חכמת ההמונים, או אפילו קפיטליזם ודמוקרטיה (שתי מתודות מאוד גרועות - מלבד כל המתודות האחרות שנוסו בקנה מידה כזה).

אם נדמיין עתיד שבו יהיה ניתן להוכיח בצורה מתמטית, או אפילו חישובית - למשל באמצעות סימולציית מחשב - מהו האמצעי הנכון, הרי שהמעשה המוסרי ביותר יהיה לפעול לפי המתודה המתמטית, או החישובית, ולא המדעית. למעשה, אם בינה מלאכותית תהיה מתודה יותר מוכחת מבינתינו אנו - הרי שהטוב יהיה לשמוע לעצותיה, והרע יהיה להתעלם מעצותיה. בדיוק כמו בתקופה בה האדם עמד בפני מצב שבו האל טוען שהוא מבין יותר ממנו מה טוב לו, ולכן יש לשמוע לעצותיו. כלומר, מוסר האמצעים האמפירי היא תורה היסטוריציסטית, ומה שהיה מוסרי ונכון בה בעבר איננו בהכרח כזה בהווה - וזאת מעצם טבעה כתורה אמפירית, שבה הראיות מצטברות. בשנת 1000 לפני הספירה לא היו ראיות ליעילות ונכונות המתודה המדעית, ואילו כיום, אפילו בעולם הדתי לא מקובל לטעון להוכחה לנכונות הדת - אלא לאמונה בה.

הדאונטולוגיה, אגב, בניגוד ליומרתה, איננה מוסר אמצעים במובן לעיל, כפי שההלכה איננה. מי שרואה את המעשה עצמו כבעל משמעות מוסרית, איננו מתעניין בו כאמצעי, אלא הופך אותו עצמו למטרה, או לנקודת המוצא. מוסר האמצעים מסתכל תמיד על המעשה כדרך וכמתודה, כלומר לא כשלעצמו. קאנט עצמו הוא מקרה מסובך במובן הזה, כי הגותו מכילה כמה הגדרות מוסריות שונות (שהוא כמובן טוען לזהותן), שכל אחת נופלת בקטגוריה אחרת בטקסונומיה המשולשת לעיל. על כל פנים, אם נסתכל היסטורית ואמפירית על כשלים מוסריים, נגלה שרק לעיתים רחוקות הם נובעים מכוונות רעות או ממטרות רעות, ואלו המקרים שהכי קל לזהות כלא מוסריים ולהימנע מהם. הרוב המוחלט של הכשלים בפעולת בני אדם - בכל סדר גודל, היסטורי או אישי - נובעים מבחירת אמצעים לא נכונים.

הפתרון לבעיית חוסר הרלוונטיות של המוסר

תורת מוסר שרוצה להיות רלוונטית למעשיהם בפועל של בני אדם, חייבת לרכז 99% מכוחה בשאלה איך מוצאים אמצעים נכונים ומוכחים, ומהן המתודות לכך, ואת ה-1% הנותרים יש להשאיר לדיון פילוסופי בהגדרות מופשטות של מטרות ומניעים. כיום, המצב הוא הפוך בחשיבה המוסרית, ולכן היא לכודה תמיד בהצבעה על עוול ובביקורתיות, ובתחרות קורבנית בין עוולות שונות (דהיינו מטרות מוסריות שונות. יש שיזעקו את כאב הנכים, ויש שיתמחו - כן, ב-ח' - בכאב הנשים, וכו', ויש שיתמכו בכולם, כי זה הכי מוסרי וקל). לחילופין היא לכודה במוסר הכוונות, דהיינו בניסיון לחנך, להבנות את השיח, ושאר כיוונים שהבעיה בהם שהם אינם אמצעים יעילים, ולפעמים משיגים ההפך ממטרתם. ובמה הדיון המוסרי עוסק בצורה החובבנית ביותר? בבחירת דרכים ומתודות נכונות.

מעתה אמור: לא רק שהמטרה לא מקדשת את האמצעים, אלא שהיא מחלנת אותם. היא מכפיפה אותם לבדיקה אמפירית. החשיבה המוסרית של מקור המוסר, שבא לפני המעשה, הביאה לרעיון של צו האל, והחשיבה של התכלית שבאה אחרי המעשה הביאה לרעיון השכר ועונש בעולם הבא והמשיחיות. ההתמדה של סטרוקטורות אלו במוסר החילוני מביאות לדומיננטיות ולפופולאריות של מוסר הכוונות ומוסר התכליות, והגיע הזמן להשתחרר מהן. אפילו הברירה והתעדוף בין מטרות מוסריות שונות (או אפילו סותרות) איננה צריכה להיפתר ברמת הכוונות והמטרות, אלא ברמת האמצעים, למשל במציאת אמצעים שבהן הסתירה העקרונית לא מתממשת בפועל (לדוגמא מעקף או התחכמות או אמצעי יצירתי בכיוון שלישי), או לחילופין בהעדפה העולה מתוך האמצעים עצמם. למשל, אם כיום קיימים אמצעים יעילים לעזרה לנשים ולא לשחורים, הרי שיש לעזור לנשים ולא לשחורים כרגע, בלי שנצטרך לשקול האם הנשים חשובות מהשחורים. הרי יתכן שיש מטרות מוסריות ביותר, למשל חיי נצח, ואנו איננו פועלים בכיוונם כי עוד לא בשלו האמצעים. אם כבר, האמצעים הזמינים, המוכחים והיעילים - הם המקדשים את המטרות.

הפרקטיקה של מחקר מוסרי

במוסר מוטה אמצעים (MOM - Means Oriented Morality), למחקר ולניסוי ולבחינת האמצעים יש ערך מוסרי עליון, ובכלל זה למחקר המדעי - כחזית המוסר. חזית זו מבססת אמצעים מוסריים - ומייצרת את המעשה המוסרי, שהוא תוצאה של האמצעי, ולא של הכוונה או התכלית. למשל, אם יש קונצנזוס בקהילת המחקר בכלכלה לגבי אמצעים מסויימים - הרי שיש ליישם אותם לפני פנייה לאמצעים פחות מוכחים, וחזית המחקר המוסרי היא ההגעה לשאלות שבהן אין ידע מספק לגבי האמצעים הנכונים, ובהן יש להתקדם באמצעות ניסויים. פעולה במערכות מורכבות ללא ניסוי, ועל סמך סברות כרס ואינטואיציות או תיאוריות שמבוססות על "ההיגיון של ההמון", שבהן מתמחים פוליטיקאים, היא פעולה לא מוסרית. הכשל המוסרי הנפוץ של זמננו הוא כשל ההצדקה האידיאולוגית במקום ההצדקה האמפירית.

אם נידרש להקצנה קנטיאנית, מה שקובע את הקריטריון המוסרי הוא לא מידת ההצלחה הספציפית של המעשה ותוצאותיו, וגם לא הכוונה מאחוריו, אלא נכונות המתודה. מי שתוצאת המעשה שלו טובה במקרה או במזל, כמו מי שהציל אדם בטעות - לא עשה מעשה מוסרי. מי שהתכוון לטוב אבל פעל על סמך סברתו ויוהרתו האישית תוך התעלמות מידע אמפירי לגבי התוצאות, כמו מי שנתן צדקה בצורתה הנאיבית במקום בצורתה האפקטיבית - עשה מעשה לא מוסרי. לעומת זאת מי שפעל לפי מתודה מוכחת וידע אמפירי והתוצאה היתה רעה - עשה מעשה מוסרי, והמעשה המוסרי הבא הנדרש ממנו יהיה מחקר לשיפור המתודה, על סמך הפידבק החדש - כלומר מדובר במוסר לומד.

כך נפתר הפרדוקס המוסרי של ריצוף הדרך לגיהנום. הכוונות הטובות שמובילות לגיהנום - הן רעות. כשל הכוונות הטובות, הכשל המוסרי האנושי המרכזי של ימינו, שמחליף את ההיבריס בהיסטוריה המודרנית - זוכה לטיפול שורש במוסר שבו הדרך והמתודה חשובות מהתייפייפות הכוונות ונמלצות המטרות. ההתהדרות בערכים ובאידיאלים, הצביעות וההטפה הכרוכות בה, והתחרות על ההון המוסרי - כל אלו מגמות חולות שצומחות ממוסר מוטה כוונות - בניגוד לתחרות על האמצעים היעילים. הבעיה עם הפוליטיקלי קורקט היא שהוא אמצעי ריקני ולא יעיל של השקעת אנרגיה, ביחס לחלופות מוכחות בהרבה, ולכן איננו מוסרי.

במוסר מוטה אמצעים יש הרבה פחות נודניקים, מחנכים מטעם עצמם, ומטיפי פייסבוק - והרבה יותר מנתחי נתונים, מדענים, כלכלנים, חוקרי מדעי החברה, סטטיסטיקאים, וגרפים. הדיון הענייני - הוא תמיד דיון אמפירי. העיסוק המוסרי ביותר בעולם זה לא להיות עו"סית או פעיל חברתי או אפילו פילנתרופ אלא חוקר ומדען. לכן, המוסר אינו אורתוגונלי לאינטליגנציה, כפי שהורגלנו להאמין. וזה הדבר שהקופים הכי פחות רוצים לשמוע, כי הוא הכי פוגע בגאוותם המוסרית - כדי להיות אדם במעלה מוסרית גבוהה לא צריך ש-"הלב שלך יהיה במקום הנכון", או להיות צדקן, אלא חובה להיות, כתנאי מקדים, חכם. אידיאל "המופת המוסרי" קשור הדוקות לאידיאל ה-"חכם" וה-"חכמה". וזו כבר חכמה עתיקה מאוד - וחתרנית באמת.

אקטואליה אלטרנטיבית


html_raw:
<!DOCTYPE html><meta charset="utf-8"><meta name="viewport" content="width=device-width, initial-scale=1.0"><title>נאום הבחירות של הנחש - אקטואליה אלטרנטיבית - התדרדרות הארץ</title><link rel="icon" type="image/png" href="favicon-192x192.png" sizes="192x192"><link rel="apple-touch-icon" sizes="180x180" href="apple-touch-icon-180x180.png"><link rel="canonical" href="https://hitdarderut-haaretz.org/actualia18" /><meta property="og:image" content="https://degeneration-of-nation.org/img/sockpuppet.jpg" /><link rel="license" href="https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/"><link rel="stylesheet" href="styles.css"><link rel="stylesheet" href="column.css"><link rel="stylesheet" href="article.css">
התדרדרות הארץ

נאום הבחירות של הנחש

שוב מתקיימות בחירות בגן עדן עלי אדמות. נסו תרגיל מעניין: לעבור על כל הקשת הפוליטית ולנסות להזדהות בלב ובנפש עם כל אחת ואחת מהמפלגות - מהימין הקיצוני ועד השמאל הקיצוני, מהחרדים ועד לערבים. ככל שתהיו מסוגלים לרצות להצביע למנעד רחב יותר, עם סתירות חריפות יותר - כך מוחכם יפתח לעולם תפיסתי חדש ומסעיר

מאת: נחש הראשון

נחש לזנבוּת הממשלה  (מקור)

אני לוחש לחברתי השמאלנית: אנשים לא יצביעו לפי הדברים החומריים שנראים לך חשובים. למה? כי אנחנו חיים בתקופה אוטופית, שבה אין דאגות קיומיות, ולכן הבחירות הן עניין לביטוי אישי, כמו אמנותי, ויש להן מימד אסתטי ניכר - ובמובן המודרניסטי. כלומר כיעור יכול להיות אסתטי, ויש אינספור טעמים יצירתיים לבחור בין כן ללא, כלומר אנשים ימצאו מנעד שלם של ביטוי רעיוני ותרבותי אפילו רק בבחירה בין כן ללא. התחרות היא על הנימוק, לא על הבחירה, כי כל אחד רוצה להיות מקורי באותה בחירה עצמה. האינדיבידואליזם יותר חשוב מהתוצאה. איזו תקופה נפלאה לחיות בה! הלחם כל כך זול, הביטחון האישי ב99.99% - את לא דואגת ללכת ברחוב, את יכולה לשכב עם מי שאת רוצה וכמה שאת רוצה בלי לדאוג לילדים או לעונשים, לקרוא מה שבא לך בספרייה, המים נקיים וזמינים בחינם, בקיצור תקופה אוטופית לחלוטין, במונחי כל חברה שהיתה בעבר (ובטח ביחס לסבתא בשואה, שזה אולי הפרדיגמה של תקופה אנטי-אוטופית, רק כדי לכייל את הרף).

אולי רק העבודה היא ההקרבה האחרונה של חירות אישית, אבל אף אחד לא מכריח אותך לעבוד. יש קצבאות, חסכונות, תראי אותי! הבחירה היא בין מותרות. ולכן היא הופכת להיות לא חומרית - אלא רעיונית. התחרות המלחמתית היא בעצם ספורט לאומי, שיש בו קצת סכנה כמו כל ספורט, אבל בעיקרון השאלה היא כמה-כמה, כמה אנחנו הכנסנו לערבים לעומת כמה הפסדנו. זה לא איום אישי ברמה הקיומית היומיומית. אז זה רק עוד סוג של מותרות. בסופו של דבר אנחנו מצביעים נגד הנאצים. וכל השאלה היא איזו בחירה היא יותר נגד נאצים, וכאן כבר יכולות להיות פרשנויות שונות. האם ימין יהודי רחוק יותר מנאצים מאשר שמאל יהודי? זו שאלה של תוכן לעומת צורה. כל אחד מהם יותר קרוב לנאצים מבחינה אחרת, אבל האמת היא ששניהם כל כך רחוקים שקשה להחליט, וזה כי אנחנו חיים בתקופה אוטופית הופכית לשואה, כלומר הוגשמה האוטופיה ההפוכה לזו של היטלר.

הבחירה היא בין טוב לטוב וקשה להחליט. כל המפלגות טובות, כל אחת בדרכה. כולן צודקות בדרכים שונות. בכל אחת מהן יש את האסתטיקה שלה, עם כל אחת אני יכול להזדהות. הלוואי שהיה אפשר להצביע לכולן. בעצם אפשר. מי שלא מצביע בעצם נותן את הקול שלו לכל המפלגות. גם הימין וגם השמאל וגם המרכז וגם הדתיים וגם הרוסים וגם החרדים וגם הערבים - כולם נפלאים. ודווקא זו הבחירה הכי ייחודית. כמה אנשים במדינה באמת יכולים להרגיש ככה? לחשוב ככה? כמה אנשים שחיים באוטופיה יכולים לדעת שהם חיים באוטופיה?

הרי ברור שהאנשים שחיים באוטופיה לא יכולים להיות מודעים לכך. זה הלקח הראשון מגן עדן. הוא מצריך חוסר דעת. אנחנו חיים בחגיגה המינית הכי פרועה שהיתה אי פעם בהיסטוריה האנושית, בחגיגת האוכל והשפע הכי אחשוורושית, אפילו פרעה לא היה יכול להעלות בדעתו סופרמרקט. תראי כמה הם התלהבו מתמרים. תמרים! זה היה השוקולד של העולם העתיק, הפויה הזה. את מבינה את הפער? ואנחנו גם מתהלכים בקרנבל הספרותי והאינטלקטואלי הכי חופשי ושופע שהתקיים אי פעם. אפשר לקרוא הכל בהינף מקלדת. האינטרנט זה לא אוטופיה? פייסבוק זה לא אוטופיה? אפילו האוטופיה של הנאורות הוגשמה. מה עוד אתם רוצים. מה עוד חסר לכם בעולם הזה.

הדמוקרטיה היא הצגה, שעשועים. כי לחם יש. ובשביל מה שעשועים? שעשועים להמון המפונק, השבע, המשכיל, המתוחכם, הדקדנטי, הקהל של עולם האמנות, או האוהדים של קבוצה זו או אחרת. לכן אין אלימות. כי זה משחק דמוקרטי. ספורט. מקסימום האוהדים בוכים או באקסטזה. אבל האם זה חשוב שההמון ידע את זה? לא, להפך, חשוב שלא ידע את זה. שלא יהיה מודע למצבו הנפלא אובייקטיבית, וימשיך לשחק, ימשיך להשתדל ולעבוד ולצרוך ולחשוש ולהתגייס ולהתאמץ, ימשיך להתרחק מהנאצים עוד ועוד. בגן העדן הזה אסור לי להיות הנחש. תנו להמון להמשיך להשתעשע בעירום, ולנחש להתפתל לבדו על עץ הדעת. לכן, אישה, אל תאכלי. זה לא טעים. לכי תחזרי לאדם ותעשו סקס. אלוהים אוהב אתכם מטומטמים.

אקטואליה אלטרנטיבית


html_raw:
<!DOCTYPE html><meta charset="utf-8"><meta name="viewport" content="width=device-width, initial-scale=1.0"><title>החזרת העבדות כסיכוי האחרון של העולם השלישי וכעתיד התעסוקה בעולם הראשון - אקטואליה אלטרנטיבית - התדרדרות הארץ</title><link rel="icon" type="image/png" href="favicon-192x192.png" sizes="192x192"><link rel="apple-touch-icon" sizes="180x180" href="apple-touch-icon-180x180.png"><link rel="canonical" href="https://hitdarderut-haaretz.org/actualia1" /><meta property="og:image" content="https://degeneration-of-nation.org/img/slave.jpg" /><link rel="license" href="https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/"><link rel="stylesheet" href="styles.css"><link rel="stylesheet" href="column.css"><link rel="stylesheet" href="article.css">
התדרדרות הארץ

החזרת העבדות כסיכוי האחרון של העולם השלישי וכעתיד התעסוקה בעולם הראשון

המודל של החינוך כיום הוא לא כלכלי. מי שאשמה בכך היא הפילוסופיה ההומניסטית שדגלה בחירות האינדיבידואל

מאת: מרטין לותר קינג

הנערה או האגרטל? (סוחר העבדים) - הנריק סימירצקי  (מקור)

יחסי הציבור של העבדות נוראיים. בעידן של פוליטיקלי-קורקט, עצם העלתה כאפשרות לגיטימית היא בלתי נתפסת. זאת למרות היותה לגיטימית לאורך רוב רובה של ההיסטוריה במגוון חברות מופת, שבהן קיומה היה מוסדר תחת מערכת של חובות וזכויות שגרמו לעתים לאנשים למכור כעבדים את עצמם. איזה אלמנטים מתוך התופעה הזאת היו חיוביים? מה בבעלות על אדם, או בבעלות חלקית עליו, יכול לאפשר מודלים כלכליים שאינם קיימים כיום ושייטיבו עם אוכלוסיות שנשארו מאחור? מה יותר מוסרי, לאפשר למהגרי עבודה לטבוע בים ולהינמק בעוני או לאפשר צורה מוסרית של עבדות שיש לה גם רציונל כלכלי? כיצד יכולה בכלל להיראות צורה כזאת?

המודל של החינוך כיום הוא לא כלכלי. אם בעבר הגורם שהיה מכשיר את הנער היה זוכה ליהנות מכך ישירות כלכלית (כהורה בזקנתו או כבעל שוליה למשל), כיום רק למדינה עצמה יש אינטרס כלכלי בהכשרת אנשים שאין להם משאבים להכשיר את עצמם - וכך זה גם נראה. מכיוון שאין מודל כלכלי נרחב ואטרקטיבי להכשרת הון אנושי, החינוך נתפס כזכות של האזרח ולא כהזדמנות עסקית הקורצת ליזמים. מוסדות לימוד לא מתחרים על סטודנטים שאין להם כסף לשלם שכר לימוד, ובוודאי שההון האנושי המבוזבז האדיר מהעולם השלישי נחשב לבעל ערך כלכלי שלילי - יותר צרות מתועלת. מהגרי העבודה, הרעב והמלחמה צורכים משאבים רבים לקליטתם, מתחרים עם העניים המקומיים על תקציב השירותים הסוציאליים, ומעוררים התנגדות עממית שמעלה פוליטיקאים ימניים בכל רחבי המערב.

מדוע לא ניתן ליצור מודל עסקי משתלם להכשרת הון אנושי? לכאורה, חינוך והשכלה הן פעילות עסקית משתלמת ביותר. השקעה חד פעמית בנכס (אם כי לא וודאית בתוצאותיה) מובילה לעלייה דרמטית בהכנסותיו לאורך עשורים. מדוע זה לא כלכלי? הסיבה היא בעיקרה תרבותית. הפרדיגמה הפילוסופית של הנאורות - ובעקבותיה זו המשפטית - מתנגדת להסתכלות על אדם כעל אובייקט כמו נכס מניב, ודורשת לאפשר לו אוטונומיה של סובייקט, ולכן אין דרך לחייב אותו להחזיר את ההשקעה. החינוך נתפס כהשקעה אישית בעצמי שפרותיה שייכים לסובייקט עצמו ולא למי שהכשיר אותו. המודל האמריקאי המסורבל והכושל מחייב סטודנטים להיכנס לחובות אדירים על מנת לממן לעצמם הכשרה, ואילו המודל האירופי הכושל לא פחות מטיל זאת על המדינה, כלומר על כלל האזרחים. זאת במקום לאפשר למוסדות ההכשרה עצמם הכנסה ישירה מפרות ההשקעה - בעלות על חלק מההון האנושי שהם מייצרים כנכס מניב, דהיינו עבדות באחוזים.

מודל כזה, של אחוזים מכל הכנסה עתידית של הסטודנט או התלמיד, ישנה לחלוטין את מערך התמריצים של מוסדות חינוך והשכלה, ויטפל טיפול שורש בחוליים רבים מהם הם סובלים כיום, עד כדי אבדן רלוונטיות. בין היתר, למוסדות יהיה תמריץ כלכלי לטפל אישית בכל תלמיד, מהחלש ביותר לחזק ביותר, ולמקסם את הכשרתו, ולא לאפשר לתלמידים לנשור. למוסדות גם יהיה תמריץ לספק השכלה עדכנית ורלוונטית לעולם התעסוקה, כולל כלים להתנהלות נבונה בתוכו. בנוסף, למוסדות יהיה תמריץ להשמתו של הבוגר בעבודה המשתלמת ביותר עבורו, כחלק רציף ואינטגרלי מתהליך ההכשרה עצמו. וחשוב מכל - מכיוון שהשבחת ההון האנושי תהיה כלכלית ותספק דיווידנדים לעשרות שנים, יהיה למוסדות תמריץ לחזר אחרי תלמידים, כולל תלמידים מאוכלוסיות ורקעים חלשים. כפועל יוצא מכך, ובוודאי תמורת אחוזים גבוהים יותר שמשקפים את ההשקעה, למוסדות החינוך במערב יהיה כדאי לייבא כל אדם מוכשר מהעולם השלישי ולהכשיר אותו ליכולות הנצרכות בעולם הראשון.

סחר בעבדים באחוזים בין העולם השלישי לראשון יכול להיות הפתרון הראשון שעובד למצבם של אנשי העולם השלישי, שהתקדמות המערב משאירה הרחק מאחור ושאין שום כדאיות כלכלית נוכחית בהכשרתם, מה שיוצר דינמיקה עולמית של הגדלת פערים תהומית. ניתן בהחלט לדמיין מוסדות חינוך במערב בוחנים את כל ילדי העולם השלישי, ומציעים לבעלי האינטליגנציה הגבוהה מביניהם לבוא ללמוד בהכשרה הטובה ביותר האפשרית שבסופה השמה בשוק העבודה הגלובלי, כדי למקסם רווחים לשני הצדדים, וזאת למשל תמורת 30% מכל הכנסה עתידית. לפי חזון זה, לא יהיו עוד מחוננים שלא תורמים לתל"ג רק כי הם מדברים טלוגו.

על כמה אחוזים של עבדות מדובר? את זאת ניתן להשאיר לחוקי השוק של היצע וביקוש. אם יתגלה ששוק העבדות באחוזים כושל, למשל מונופוליסטי מדי, גם הרגולטור יוכל בוודאי להתערב ולקבוע אחוזים סבירים שיאפשרו רווח לשני הצדדים. סביר שסטודנט מערבי יוכל להשיג השכלה מקסימלית תמורת אחוזים ספורים משכרו העתידי ואילו סטודנט אפריקאי יידרש לעשרות אחוזים של שעבוד. אך חוסר האסתטיקה המוסרית שבעבדות באחוזים מתגמד לעומת החירות שבחיים חופשיים ממוראות העולם השלישי, שלעומתן אסתטיקה מוסרית היא פריבילגיה. ואם המילה "עבדות" היא המפריעה - תמיד ניתן לקרוא לזאת כך: "הסדר כובל ובלתי חוזר החל על האישיות המשפטית עצמה ללא הגבלת זמן ומקום ומשעבד חלק מהכנסותיה תוך פגיעה מידתית בחופש העיסוק אך ללא הגבלת חירויות אחרות". גם האסתטיקה חשובה.

אקטואליה אלטרנטיבית