text:
התדרדרות הארץ

החורבן העליון

מאת:

(מקור)

התפשטות

חלמתי שאני ראש הממשלה ואני עמוק באדמה. ואני נואם לפני אולם ריק. זוהי הודעה מוקלטת. ברגעים אלו ממריא חיל האוויר בדרכו לאיראן. אלוהים ישפוט אותי, אבל החלטתי לצאת למלחמה בגלל סבתא. באותה תקופה היו לגרמנים שתי פקודות: אסור ומותר. איפשהו באירופה עמד לצוץ בראשו של איזשהו יהודי רעיון חדש, שיצית מהפכה רוחנית שלמה. אבל זה לא היה מספיק להרוג רק אותו. כי כדרכם של רעיונות גדולים באמת, סופם לצוץ במוחו של יהודי אחר, ואז עוד אחד ועוד אחד, ובחיים לא תוכל למנוע מהמגפה להתפשט. הייתה חובה להרוג תרבות שלמה. וראו איזה חסד עשה איתנו השטן, הוא לא הרג ולו יהודי אחד מיותר. רק מי שהיה בו פוטנציאל, ולו בתחתית התחתית של התת מודע, להרות את רעיון הבלהה. סבתא שלי נולדה רחוק מאוד מהרעיון, אבל בשנים הארוכות בהן ישנתי, שבהן לא היה לי כלום חוץ מלחפור בתוך תוכי, התחלתי לגלות אותו מחדש, לחשוף אותו, לאט לאט, מבפנים. אבל כשעיכלתי סופסוף את משמעותו, רציתי לצרוח ולצרוח, כי הבנתי למה השטן ואלוהים התאגדו ביחד כדי לרצוח ולרצוח, הכול כדי לקבור אותו באדמה.

לא קשה לנחש

חלמתי שערב ל"ג בעומר מדורות בגיהנום, וכל חבורות הרשעים מתחרות מי יגנוב יותר עצים מגן עדן. וכל נאגלה שהם עושים החוצפה גדלה, רק בעץ אחד הם לא מעזים לגעת. וככה הם עולים למעלה ויורדים למטה עד שבסוף ממש מנסרים את כל העצים. וכל החיות קודש נשארות ערומות ובורחות. כבר אין יותר עצים לקחת, ונשאר רק העץ האחד האחרון. ואז המן הרשע קורא: חבר'ה, תראו איזה ענף גדול "נפל" מעץ הדעת, אז לקחתי. ופרעה הרשע עושה לו: יא בן תורה, זה זרד לעומת הגזע שאני סחבתי משם. ופתאום בלעם נופל עליהם: נפלתם על הראש, גנבתם מעץ הדעת? ופרעה מחליף מבטים עם המן: מה, אני לא קטפתי, זה היה על הרצפה. זה פשע? והשטן לוקח בובה ענקית של האדמו"ר, ומחפש את העץ הכי גבוה לתלות אותו עליו, שיהיה בראש המדורה. וכבר לא מוצאים אף עץ. והשטן מתעצבן מה לא השאירו לי כלום?... החזיר הקדוש מספר את זה מסביב לאש ובוכה כמו אישה: אתם חושבים שרק למטה הייתה שואה, גם למעלה הייתה שואה. אתם חיכיתם לתחיית המתים - אנחנו מחכים לתחיית החיים. והמשיח הי"ד יושב שם, וכנראה חושב שהוא עדיין בישיבה, וצריך להראות כמה שהוא חכם, ומקשה עליו: למה לא למיתת החיים? והחזיר הקדוש מתרגז: אתם יצורים חומריים, הרגו אתכם ברוח. בגז. הם יצורים רוחניים. הרגו אותם בחומר. באדמה. והוא ממשיך לספר: ואז אמרו לשטן (אני לא מאמין - אבל זה לא חלום רע) - אמר לו איזה רשע אחד לא חשוב, שאפילו לא כתבו אותו בתנ"ך, איזה פריץ מדרגה ת' שכמעט הגיע לגיהנום בטעות, וכל חטאו היה שהוא בעט פעם אחת ביהודי, ונתנו לו לעשות עבודות שירות בגן עדן, והוא אמר לו: פעם אחת הלכתי לטייל עם הכלב של איזה פריץ גדול, שהשאיל לי אותו כדי שאני לא אתבייש להסתובב ככה בחוץ פריץ בלי כלב. כי אפילו הכלב שלי לא הגיע לגיהנום. היה כלב צדיק כזה שלא הסכים לגעת בחזיר, כל היום רץ לבית הכנסת ומלקק ליהודיות את הידיים, אוכל רק בהשגחת הבד"ץ ומקפיד על בישול עכו"ם. לא נגע במה שהכנתי לו, עד שבסוף מת מרעב. והכלב שהשאלתי היה רשע גדול ומיד ברח לי. ואיך יכולתי לחזור לפריץ הבכיר רק עם רצועה? אז הלכתי לחפש אחריו, והלכתי לאיבוד, והתרחקתי מאוד מלב היער, ולאט לאט התחילו להיות פחות עצים, וחשבתי מה, אלוהים מתחיל להתקרח? עד שהגעתי לארץ שהייתה קירחת וחלקה לגמרי. מדבר. ואז פתאום באמצע שומקום פגשתי איש. כלומר לא איש אבל פגשתי את הזקן שלו, את הקצה של הזקן, ואני יודע שאם ממשיכים בעקבות הזקן מגיעים לראש, אבל הזקן שלו היה ארוך ארוך והלכתי לאורכו ימים, ואמרתי שהאיש הזה בוודאי מאוד זקן והחזיר הענק בתורה שישב כל הזמן צמוד מאחורי החזיר הקדוש נחר בקול מחריד: סליחה שאני מפסיק אותך, אבל לפי ההוראות הרוחניות לשעת חירום אני אוסר עליך להמשיך. והחזיר הקדוש התחיל לצרוח: עץ החחח... החחח... והחזיר השמן הוציא סכין שחיטה ושחט אותו כהלכה במידת האפשר לחזיר. ויצאה נשמתו בחיים.

גן עדן ליהודים

חלמתי שאני חולם שיש משהו עצום שזז במיטה של אשתי, ומרעיד את כל המיטה, נע בה וזע בה... ובגלל זה אני לא מתעורר, אפילו שיש רעידת אדמה באמצע הלילה, וארון ספרי הקודש הענק ליד המיטה, יותר מארבעים סאה, נופל עליי וקובר אותי. ואילו אשתי, שקוראת זבל לפני השינה, יוצאת ללא פגע. זה השכר לתורה במיטה? ואני עולה לשמיים ושולחים אותי לגיהנום. ואני מתחיל להתווכח עם קצין המיון: אבל למה?
\- אתה יודע למה.
\- אבל תגיד לי למה?
\- אתה יודע.
\- לא אני לא יודע, לא יכול להיות, חלה טעות!
והוא הופך שוב בטפסים והופך בהם, שוב ושוב, ואני כבר חושב איזה בלגן אני אעשה בגן עדן על הרשלנות הזו, אוהו, אני לא מקנא במי שאחראי על זה. ואז הוא אומר: תראה, אתה יודע למה. אתה אולי פשוט לא יודע שאתה יודע. ובחוץ מחכה חוטא כבד ומשופשף בתור הארוך של רעידת האדמה, והוא מעודד אותי: כאן אתה לא מקבל לפי מה שמגיע לך, אלא לפי מה שמתאים לך. ולך כנראה הכי מתאים - גיהנום. אתה צריך להבין את המערכת. אני לא מספיק לפתוח את הפה ולענות, וכבר לוקחים אותנו משם אסירים ותיקים, כנראה לכיוון המשרפות, לפי הריח. ואני רואה על היד שתופסת אותי מספר שאין לטעות בו. קורבן שואה - כאן בגיהנום. מה עושה אחד מקדושי השואה, קדושי עליון, בגיהנום? אבל הפה שלו סתום באף של חזיר. כלומר במקום פה יש לו אף של חזיר, כמו מסכת גז. והוא רק רואה אותי בבגדים של חרדי שחור בין כל החוטאים, ומיד מגניב לי דף שנכתב בדם, על פיסת עור קרועה של בנאדם, ורומז לי להעביר את זה לחחח, חחח, חחח. הוא צוחק? אני לא מבין, מה זה חחח? ואני מבין מסתימת הפיות הזאת שיש משהו שאסור לו להגיד, כלומר - יש משהו שאסור לי לדעת. וכבר מגיע השטן להשליך אותי לאש הגיהנום, ואני קורא במהירות:

העד
אני מכחיש את השואה. זו לא היתה שואה, זה היה גן עדן. נהניתי מכל רגע. המשחק הגדול - מי יחיה ומי ימות? מי במים ומי באש? וכו' וכו', והסיום בתא הגזים - מדהים, לא יאומן. מי שלא היה שם לא יבין. תחשבו, משחקים על החיים. על אמת. רק זה לבד משלהב, מטריף את הלב. אבל זה הרבה יותר - אתה מגלה שכולם מפסידים! כל מי שאתה מכיר מת, או ימות בקרוב, הכול גווע: ההורים, החברים, הילדים, הרבנים, כולם - וואו, איזה שחרור, אלוהים! יכולתי להפוך מאישה לגבר לחיה לצומח לדומם לארץ לעיר. ואגב, אלוהים היה אתנו בכל מקום. אני עד. אכלנו איתו מאותה צלחת, התקלחנו באותה מקלחת. בלענו ביחד שלג, ושתינו מי שופכין. ובכלל, רבים מהאסירים היו מלאכים. לילה אחד של שחנ"שים עם חולים נידונים למוות, בלילות האחרונים לפני הסוף, שווה את כל החיים הקודמים. כי מה שהיה שם זה אמת, אמת שלא תבינו, שלא הכרתם, אמת שלא מהעולם הזה נשפכת מכל החורים. זרים גמורים היו קרובים לי מאחים, יותר מאשתי ברגעים הכי אינטימיים, הכי מקודשים. אוי אם רק הייתם יכולים, פעם אחת, אחת בלבד! אין שם לרגש הזה. הייתה שם איזו, אהבה עצומה, אהבת נעורים טהורה שורפת ומכלה, שאין אחריה כלום. לכל רגע היתה איכות מיתית, לכל תנועה היתה משמעות, אלה היו ימות המשיח. וכל העולם שנשאר - סרח מיותר. תוספת טפלה לעולם הבא שכבר היה, שחיינו בו, כן, הייתי שם! מסביב כולם מתים-מהלכים על קידוש השם, צדיקי עליון, שאפילו אם יחטאו בחטאים הנוראים ביותר, עדיין ישארו קדושים קדושים קדושים. הכול היה שם גדול מהחיים. לחיות בהזיה, כל משפט שדיברת היה תורה קדושה, דיבורים עליונים - דם שמשפריץ ישר מהלב של העולם. בלי הלוויות, דמעות, הספדים, וכל החסד של אמת הזה. רק אמת של חסד! והגיבוש היה - אין דברים כאלה. החברים שלי משם - לא יהיו עוד חברים כאלה, לאף אחד לא יהיו, לנצח. כן, היה שם נצח, היתה שם משמעות למילה החלולה הזו, הנבובה כל כך! כל יום היה נצח, נצח, נצח. הניצולים לא הבינו דבר, הם בחרו לא להיות חלק מזה, ההפסד כולו שלהם. לכל מי שהיתה טיפת נשמה - להצטרף לאש הגדולה, עמוד האש בו עולה היהדות השמיימה, מי רוצה להיות אוד מוצל מאש כזו? הנה, דבר "פשוט" כמו אוכל. אתם יכולים לדמיין עולם בלי אוכל? גילינו שאפשר לחיות בלי אוכל, וכמה האוכל הוא דבר גדול, נשגב, גילינו כמה שהאוויר לא מובן מאליו, היינו יכולים לגעת בשטן, ולגעת באלוהים, היינו, אח, לא תבינו.

והשטן תופס לי את הדף, מביט בו, וצוחק: בשואה, גם מי שמת מהחלקה על בננה, מת בשואה. וכל הדרך לקרימטוריום הוא שר: מי אוהב את השואה? אמא ואבא. מי אוהב את השואה? סבא וסבתא. מי אוהב את השואה? אני, אתה ואת. כל העולם כמעט. אז למה לא כל יום שואה? למה לא כל יום שואה? כל יום שואה! הוא לוחש וזורק אותי לאש. ואני סוף סוף מבין.

קפיצת הכפירה

חלמתי שהנה סופסוף, סוף כל סוף, אחרי הכול וככלות הכול, אנחנו חוזרים לגן עדן. אך לאסוננו מתברר שקרו כמה שינויים למעלה בזמן שנעדרנו. איפה כל העצים? מה זה כל הקוצים? הנהר היה צריך להיות כאן! ובסוף אנחנו מוצאים חרק אחד גוסס מגן עדן, איזה חגב מסכן שמספר לנו מה קרה. מסתבר שבוקר אחד אלוהים קם והחליט שהוא רוצה להיות שליט נאור. למה לא אוהבים אותו, קוראים לו מלך, אבל מתייחסים אליו כאל דיקטטור. והוא מחליט לקיים בחירות. ולא עוזר כמה שמדברים איתו, הוא בטוח שהוא יבחר, ופתאום כולם יתייחסו אליו אחרת. והוא כזה טירון פוליטי שהוא לא יודע לאיזו מפלגה להצטרף, ובסוף הוא מוצא: חיזבאללה, זה שלי, לא? המפלגה של אלוהים. וכמובן שמאוחר יותר יפיצו שאלוהים תומך חיזבאללה. אבל בינתיים כולם ציניים, הוא ייבחר ברוב של 99.99%, והאחד שלא יצביע לו יתעורר למחרת בגיהנום. אבל אלוהים באמת טוב, והוא מתכוון ברצינות. והוא עושה סקר ומגלה שאנשים חושבים שבריאת העולם, באמת כל הכבוד, אבל מאז הוא לא עושה כלום. והוא מחליט שמעכשיו כל שבוע יהיה כמו בריאת העולם. והוא מחלק עצים מגן עדן, ואנשים מתלהבים בהתחלה אבל לא יודעים מה לעשות עם זה, עץ מגן עדן באמצע הבית, נו מה? אבל מה כבר הוא יכול לחלק? והיועצים אומרים: אולי תעשה קצת שינויים במצע?
\- המצע זה התורה.
\- אתה חייב להציע איזושהי תקווה חדשה.
\- מה רע בנביאים?
\- רפורמות, שקיפות, הפרדת רשויות, חופש, משהו?
\- מה אתם רוצים, גישה יותר פתוחה לגן עדן? עיתונאים שיסתובבו לנו בין הכנפיים? זכויות אדם בגיהנום?
והיועצים מיואשים ממנו.
\- התנצלות?
\- אני מאמין בכל מה שעשיתי.
והוא מקיף את עצמו בחבורה של אומרי הן. במיוחד נוסק מעמדו של איזה תוכי אחד מהחלק הטרופי של גן עדן, שהתיישב על הכתף של אלוהים, קרוב מאוד לאוזן שלו. אלוהים אומר: יהי אור. והתוכי אומר: ויהי אור. וכך הלאה. עד התבוסה האיומה. נתנו להם דמוקרטיה, אבל הם בחרו באופוזיציה.

והמלאכים בוכים: למה לא אוהבים אותו? והארי הקדוש, שנלחם כאריה על כל קול עד הרגע האחרון, פשוט לא רצה להאמין בתוצאה, מתקשה לעכל. והעכבר הקדוש מתחבא בחור ולא מצייץ אפילו תהילים. השדולה היהודית בגן עדן עשתה הכול, ליכלכו את כל הגן בקמפיין שלהם, כיסו את העצים בשלטים של "אלוהים טוב ליהודים", ורק עכשיו הם מבינים את עומק הטעות. וכל המלאכים שרק אתמול הסתובבו עם סטיקרים של "אתה בחרתנו" על הכנפיים, פתאום בן לילה מכוסים בסלוגנים של "אוהבים את אלוהים. מצביעים לשטן".

אבל אלוהים מפתיע את כולם. הוא מוכן לשרת תחת הצד השני. הוא מכבד את הכרעת הבוחר. ואף אחד לא הבין למה הוא צריך את זה. למה הוא מוכן למכור את נשמתו לשטן, כדי להמשיך לחמם את כיסא הכבוד? הוא נותן את חותמת הכשרות למעשים נוראיים, בושות מהגיהנום, שנעשות בחסות ענני הכבוד. לוקחים לשם ילדה קטנה ויפה - יוצאת צדקת צדקנית ומקומטת. נכנס גביר שמן וזללן, שנראה כאילו הוא בהיריון - ויוצא עני רזה כשבידיו חיתול, ובתוכו מחייך חזרזיר ורוד. נכנסת אישה צעירה עם נחש - ויוצא איש זקן עם מקל. נכנס בפנים מקובל תימני - וקופץ החוצה חגב.
והחגב מייעץ לנו שכדי לנצח עכשיו את יצר הרע, צריך להיות היצר של היצר, כי יצר הרע של יצר הרע מושך ומפתה אותו לעשות טוב. כלומר אם אשתך היא יצר הרע שלך, אתה צריך להיות יצר הרע שלה - ואליך תשוקתו ואתה תמשול בו. ואם נגיד יש לך תאוות כבוד, למשל אם יש לך יצר הרע להיות ראש הממשלה, אתה צריך להיות יצר הרע של ראש הממשלה, וכך תנצח, וכו'. ולכן מה שצריך זה מסע לעומק יצר הרע, ארגון שיהיה יותר שטן מהשטן, שיהיה השטן של השטן, הנחש של הנחש. שהפעם חווה תפתה את הנחש.

ומסתבר שכבר קיים גמ"ח כזה. גמ"ח שטן. ארגון חסד של נשים צדקניות, ורק הצדיקות ביותר בעולם מורשות להצטרף, כי זה מסוכן. לכן אפשר רק לחלום לגלות מה הן עושות. ומספרים שהפאות שלהן נגנבו מאושוויץ, ושהן לובשות זקנים של צדיקים שנחתכו בלילה בידי אישה (מעניין איזו?), וכובעים של ראשי ישיבות שמתו, ושהכי צריך להיזהר מבנות של רבנים. והן מתחילות להגיע בהמוניהן לבית הכנסת, נשים שבכלל לא ידעתי שהן קיימות בשכונה, כאילו הן מעולם לא יצאו מהבית, או שכרגע יצאו מתוך האדמה. ולפי הספרים ההפוכים שהן קוראות ומחזיקות הדבר האחרון שהן עושות מאחורי המחיצות זה מתפללות, או שאולי מתפללות לכיוון ההפוך - מהגברים. ולכן הן צריכות ארונית תורה חדשה במערב, כדי לבלבל את השטן - או אולי כדי לבלבל את היוצרות. והן כולן צנועות חנוקות מהסוג שהצניעות רק מסתירה שיש מה להסתיר. אלה יכולות להיות יצר הרע של השטן?

והחגב מקפץ מימין לשמאל ומסביר שכל ההבדל זה שפעם הצדיקים אמרו לא לשכב עם האישה, והרשעים שכבו עם האישה, והיום הצדיקים אומרים לשכב עם האישה, והרשעים שוכבים עם האישה. הבנת? אתה צריך לרדת לגיהנום, ולעשות את ההפיכה והמהפכה משם. ואתה יודע איך מגיעים היום לגיהנום? המעלית התקלקלה מזמן. חייבים לקפוץ, החגב נלהב. ואני מסתכל עליו - ומסתכל על הגובה ומקבל רגליים קרות, פחד אלוהים. והוא לוקח אותי לגשר המתאבדים של גן עדן. וכל הזמן יש ממנו טפטוף של צדיקים שקופצים לגיהנום. ואני רואה מישהו שמתאבד וצועק: אשתי! ואני שואל: למה הוא צועק אשתי? האישה בגיהנום? הצדיק מוכן להגיע לשם רק כדי להיות איתה מרוב אהבה? והחגב מגחך: לא בדיוק, היא בוגדת בו עם מלאך. מכיר את הבעיה? והוא צוחק ושם לי רגל, או יד, או מחוש, או כנף, אי אפשר לדעת אצלם, ואני נופל, אבל מספר לעצמי שקפצתי -

והגיהנום נראה גיהנום שלא הכרנו. הכול משיש שחור, קטיפה שחורה, מסכים שחורים. מישהו שפך פה מיליארדים. אפילו השירותים נראים כמו תחנת חלל, ואנחנו הולכים להשתין רק כדי לראות. ובכל מקום שלא תסתכל יש מצלמות, ולכל המצלמות האלה יש זקן ופאות, ואני רואה שאחת המצלמות זה הרב שלי מהישיבה הקטנה. ואני מושך לו באוזניים: רשע ארור מה עשית שאתה כאן? תמיד ידעתי שיש בך משהו מלוכלך. והוא גוער: ומה אתה עושה כאן? אני אספר לאמא! ואני אומר: חי חי, תאכל אותה, אמא שלי מתה. והוא אומר בצחוק חנוק: בדיוק! ואמא שלי אומרת: למה באת לכאן? בן, היית צריך להישאר בגן עדן.
\- באתי לחפש את השטן. ראית אותו במקרה?
\- אם ראיתי אותו!
\- תפסת אותו במקרה בעדשה שלך?
ואמא אומרת: טיפש שלי, מי שכנע אותך להגיע לכאן? השטן כשהגיע למעלה גילה מהר מאוד שלא באמת מפחדים מאלוהים. כל החוקים, הדינים והעונשים הכי קשים לא מזיזים לאנשים. אפילו לא המוות. מה שבאמת מפחיד זה אקראיות - טרור! ולכן השטן הקים ארגון חשאי, צדיקים שתולים, תאים רדומים, התארגנויות חולמות, חזיונות מתחזים, מקובלים כפולים. אתה יודע איפה נמצא השטן? בגן עדן.

כשאלוהים בוכה - זה מבול

חלמתי שאני בסדום של קדושה. ואני בא לנשק את המזוזה בכניסה, ואני רואה שמישהו מנשק את המזוזה נשיקה מגעילה וחושנית להפליא, מוציא את הלשון, ממש בולע אותה. איכס, מי ירצה לנשק אותה אחריו? וככה גם בפנים: ליד כל הדלתות אנשים מתפתלים בנשיקה אינסופית עם המזוזה, כשרק פיהם צמוד אליה, כאילו הם יונקים אותה. ואחרים מחבקים ספר תורה באיזו פינה חשוכה, שולחים ידיים, מגפפים, נוגעים ברגליים של הספר, ממשמשים את תשמישי הקדושה, הקימורים, הכתר, הרימונים, מזל שהספר לבוש, ואני מדמיין בחלחלה שהם בטח דוחפים אצבעות גם מתחת לכיסוי. ומלפנים מישהו מחבק את הארון ומנשק את הפרוכת, ממש שואב אותה לתוך תוכו, הלשון עוברת על האותיות הבולטות בזהב: לזכר קדושי השואה הי"ד, מרטיב את כולה, נוטפת מהריר שלו. וענק אחד תופס אותי, קושר ומצמיד אותי עם רצועות העור של התפילין שלי לקיר, ומצליף בי עם רצועות התפילין שלו. ואני מנסה לזעוק והוא מכניס לי את הבית של התפילין לפה וקושר חזק, תאכל הוא צועק לי, אתה יודע כשהיינו בגטו ולא היה מה לאכול, לרבי היה כזה ביטחון בקב"ה, לרבנית לא היה בשר לשבת, אבל הוא לא היה מוכן - לא מניחים תפילין בשבת ועד יום ראשון השם ירחם - ואכלנו מרק תפילין, הרי זה כשר! עור שחור של פרה כשרה, רך רך בבישול, גן עדן.
\- ומה קרה ביום ראשון?
\- לא היה יום ראשון!
והוא לוחש לתוך הפה שלי: אתה צריך להבין, אנחנו בגטו הבנו שגם אם נשרוד את החורבן, הרי שמבחינה רוחנית כבר הושמדנו. ומה שאנחנו חיפשנו במצב כזה זה לא לשרוד פיזית, מה שעניין אותנו זה לשרוד רוחנית, מה שהטיל עלינו אימה, שבגללו לא ישנו בלילות, זה שהתורה הסודית - הגדולה - לא תיקבר יחד אתנו! והקמנו, הרבי קרא לזה - תיבת נוח. איזו ישיבה של כל החיות השונות ביהדות, מכל סוג ומין, הרבי כינס את כולם, היה קל להרכיב מאיתנו כל מיני חיות, כולם בשלב הזה היו רק עור ועצמות. וידענו שכולנו נמות, אבל המטרה הייתה - ספר. ספר יכול לשרוד, אפילו עמוק באדמה, אפילו לעוד אלפיים שנה, ספר גדול באמת - יכול לשרוד. וזה היה, היום קשה לי לתאר את זה, יצירה, הארה, תורה חדשה, מסעירה, אורות עליונים, מול המוות, השטן בעיניים, סיכום של כל ההישגים בדורות הישנים, ופריצות דרך חדשות שהושגו בלילות שלפני האקציות, אנשים שהלכו, שידעו שהם הולכים בלי לחזור, סודות ממודרים בסיווגים שלא שמעת עליהם, בצבעים שלא ראית מעולם, שנשמרו אלפיים שנה מפה לאוזן, שהם לא חלמו לספר בחיים, הכול נשפך, הכול נרשם, הכול התחבר לתמונה חדשה, תמונה שלא תאומן, של האלוהות והעולמות - ושל השכינה והשטן. וזה לא היה רק אצלנו. הגילויים שנפלו עלינו מלמעלה באותם שבועות - הכול היה מהיר מאוד, ידענו שאין זמן, שלא נשאר בכלל זמן - היו דברים, היתה פשוט הרגשה שמישהו למעלה משמיד מסמכים בפאניקה וזורק אותם מהחלון, לפני שמישהו אחר כבר יעמוד בדלת. אין לי דרך אחרת לתאר את המבול המודיעיני הזה - שפע מדהים, פשוט מטר של אש וגופרית משמים. פעם דיברו על שבירת הכלים - אבל זו הייתה שבירת האורות! ידיעות סודיות מאין כמוהן, שפעם היו זוכות לדורות של עיון מדוקדק, נחשבו לחומר קריאה שבקושי מעיפים עליו עין. חומרים שכהנים גדולים היו נשרפים אם הם רק יסתכלו עליהם, שבעבר היו ממששים אותם בחושך מוחלט במערות בעומק של קילומטרים עם אלף כיסויים על העיניים - הכול עף עלינו בלי חשבון. פענוח מהיר הראה שלמעלה, ברגעים אלה ממש, יושבת בגן עדן ישיבה דומה לשלנו עם מטרה דומה, רק ששם מדובר בישיבה של עצים, של עולם הצומח. ומתחתינו, מתחת לעולם החי, בגיהנום יש גם ישיבה מקבילה, והפעם ישיבה של מלאכים. וגם למטה מזה, כל מיני דרגות שלא שמעת, לא ידעת. וגם למעלה, מעל גן עדן בתוך ענני הכבוד יש ישיבה, מין קשירה כזו שמחזיקה את עצמה, של דוממים. דוממים מדברים! וכאן הדבר המפתיע, התפתחות עצומה שחלה דווקא בעולם הדומם.

אחרי מי אתה רודף, אחרי כלב מת

חלמתי שמנסים לגייס אותי לארגון ביון של חרדים. ויש איזה אדמו"ר שהחסידות שלו, חלק גדול מהם בעצמם לא יודעים, לא מבינים את המשימות שלהם, אבל היא הארגון הזה. ובוחנים אותי בשבוע שבי, שבוע שבו אני צריך להיטמע כתינוק שנשבה, בלי שהחילונים ישימו לב, וכמובן עם לדקדק קלה כבחמורה. ואני מגלח את הפאה של האישה ושם אותה ככיסוי ראש והיא נראית כמו קרחת. את הפאות אני מחביא בתוך אוזניות ואנטנות שיוצאות לי מהראש, כדי לקלוט שידורים מהמפקדה בלי לעורר חשד. אבל עם השטריימל אני אובד עצות. והמחלקה הטכנולוגית מספקת לי פתרון, מזל"ט מונחה קרחת מדויק, שנושא את השטריימל בגובה אטמוספרי בדיוק מעל הראש. ואפילו בשבת יושב בחדר הבקרה קוף מאולף ומכור לקוגל, שמספק לי כיסוי אווירי. ואני מזהה ברחוב כלב עם אוזניים משולשות, חשוד כעמלקי, ומבקש אישור לומר עליו את השם המפורש ולחסל אותו. הבקשה עולה לדרגים הגבוהים ביותר, והקוף של שבת מסמן: יש אישור. ואני מסתלד בחילודין, אומר עליו שם, ולא קורה כלום. הוא מכשכש בזנב וממשיך שמח וטוב לב. ומחזירים אותי מייד לתחקיר על התקלה המבצעית החמורה: תשמע, השם לא פעל. עם חילונים נכשלתי, מה יהיה עם גויים? וראש המדור זועם: תמיד צריך להתפלל לסגור עניין, לוודא הריגה. לקב"ה יש נטייה לעשות חצאי דברים, כמו לתת לאדם מחלה, ושהוא כבר ימות לבד. כאילו שהחלק השני יקרה מעצמו. החלק החשוב ביותר בעין הרע זה מה אתה עושה עם העין השנייה. ואני חותך אותו: אבל מי אמר לך? אולי הכלב קיבל כלבת. כל מוות, גם מוות מסרטן, יכול להיות מוות על קידוש השם! הבכירים מחליפים מבטים, וראש הענף מבקש להישאר אתי לבד בחדר: בוא אני אגלה לך משהו. הכול צריך לדעת איך לקרוא. יש מקומות ברמב"ם עם סודות כמוסים לכלבים וסוסים. ואם אתה כלב אתה יכול להבין. אתה יודע שלא צריך לקרוא ימות המשיח - אלא יָמוּת המשיח? הגמרא בעצמה מלאה ברוחות ושדים של פרסים, שאנשים לא קולטים. בר כוכבא מלך שנתיים ואמר אני המשיח. אמרו לו משיח מריח ודן. אחרי שנתיים ראו שאינו מריח ודן, וקטלוהו. עכשיו - מי מריח ודן? כלב מריח ודן! זה מה שכתוב, שהעמלקים היו מכשפים עוד בימי שאול, שהפכו את עצמם לחיות ולצאן, וככה ניצלו מטבח ומהשמדה סופית, ושמואל שואל: ומֶה - קול הצאן הזה באוזניי. אז עכשיו אתה מבין? בלי מיסטיקה לא היתה שואה! ולכן שם גם נותנים את המענה. בסופו של דבר זה היה מחדל מודיעיני ענק. אם היינו יודעים, אם כולם היו יודעים. ולא רק מראש, אלא אפילו בזמן אמת, ועוד יותר מזה - אפילו אחר כך. מילא נכשלת בהתרעה, לא ידעת מראש - אבל לא לדעת מהזנב? לכן אנחנו שם ולכן אנחנו עושים את מה שאנחנו עושים. לליצנים האלה, אין להם מושג איזו משיכה ארוכת יומין יש לפרסים לתורת הנסתר, מבחינתם פורים זה בדיחה. עמלק הוא כוח קבלי עמוק בעולם, לכן הוא לעולם לא נמחה, ואירן פירושה ארץ הארים. מי שחושב שמגילת אסתר מצחיקה ומגוחכת לא מבין פרסים בכלל, זה מה שמפחיד - שזה מה שהם באמת. ויבז בעיניו לשלוח יד במרדכי לבדו, זו אכזבה של אהבה, זה לא שאת זונה, כל הנשים זונות. זה לא פשע של שנאה - זה פשע של תשוקה. כל מי שעסוק בכל מיני תחבולות נגד אויבים מדומים וידידים מדומיינים יודע את זה. יש אנשים שהקדישו את חייהם למאבק בצד האחר, ואין להם שמץ שמדובר בסטרא אחרא.

ואני מרגיש שהרע"ן הוא בנאדם אמיתי, ובטפשותי מעז עכשיו לומר את מה שכולם למטה חושבים, אבל לא מעיזים להעלות: תשמע, אתה מדבר כאן על חרדים. זה כמו להרכיב חיל שריון מרכיכות. אתה מצביא שמכריז על מלחמה, ומגלה שאין חייל אחד מאחוריך. תסתכל אפילו על השטריימל: כל ראש צריך זנב, אם הקב"ה בעצמו לא היה צריך זנב לא היית כאן. מי הזנב שלך?
\- תעזוב את הזנב. בלי אלימות. אתה לא מבין מה אנחנו עושים כאן. לא צריך כוח אם אתה יודע בדיוק. המכפלה של כמה שאתה יודע בכוח שאתה צריך היא קבוע. לכן כשהידע שלך שואף לאינסוף אתה צריך כוח ששואף לאפס. ככה אלוהים עובד. אם אתה יודע הכול על מדינה מספיק איש אחד לשנות את ההיסטוריה. אם אתה יודע הכול על בנאדם מספיקה סיכה כדי להרוג אותו. אתה יודע הכול על הגנים שלו ומספיק וירוס אחד. הכול על המוח שלו ומספיקה התערבות ברמה התת אטומית. ככל שאתה יודע יותר אתה יכול להיות יותר בחור ישיבה בטלן. וכשאתה לא יודע כלום - אז אתה צריך להפעיל כוח אינסופי. אז אתה באמת צריך להתפלל לניסים. מי שיודע מספיק תורה לא צריך להתפלל, הוא פשוט לוחץ על האותיות הנכונות במקלדת.

לפרק הבא

הטרילוגיה

html_raw:
<!DOCTYPE html><meta charset="utf-8"><meta name="viewport" content="width=device-width, initial-scale=1.0"><title>החורבן העליון - אחרית הלילות - עיגול שחור - התדרדרות הארץ</title><link rel="icon" type="image/png" href="favicon-192x192.png" sizes="192x192"><link rel="apple-touch-icon" sizes="180x180" href="apple-touch-icon-180x180.png"><link rel="canonical" href="https://hitdarderut-haaretz.org/acharit-halelot9" /><meta property="og:image" content="https://degeneration-of-nation.org/img/flaming.jpg" /><link rel="license" href="https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/"><link rel="stylesheet" href="styles.css"><link rel="stylesheet" href="column.css"><link rel="stylesheet" href="article.css"><link rel="stylesheet" href="alata.css">
התדרדרות הארץ

החורבן העליון

מאת:

(מקור)

התפשטות

חלמתי שאני ראש הממשלה ואני עמוק באדמה. ואני נואם לפני אולם ריק. זוהי הודעה מוקלטת. ברגעים אלו ממריא חיל האוויר בדרכו לאיראן. אלוהים ישפוט אותי, אבל החלטתי לצאת למלחמה בגלל סבתא. באותה תקופה היו לגרמנים שתי פקודות: אסור ומותר. איפשהו באירופה עמד לצוץ בראשו של איזשהו יהודי רעיון חדש, שיצית מהפכה רוחנית שלמה. אבל זה לא היה מספיק להרוג רק אותו. כי כדרכם של רעיונות גדולים באמת, סופם לצוץ במוחו של יהודי אחר, ואז עוד אחד ועוד אחד, ובחיים לא תוכל למנוע מהמגפה להתפשט. הייתה חובה להרוג תרבות שלמה. וראו איזה חסד עשה איתנו השטן, הוא לא הרג ולו יהודי אחד מיותר. רק מי שהיה בו פוטנציאל, ולו בתחתית התחתית של התת מודע, להרות את רעיון הבלהה. סבתא שלי נולדה רחוק מאוד מהרעיון, אבל בשנים הארוכות בהן ישנתי, שבהן לא היה לי כלום חוץ מלחפור בתוך תוכי, התחלתי לגלות אותו מחדש, לחשוף אותו, לאט לאט, מבפנים. אבל כשעיכלתי סופסוף את משמעותו, רציתי לצרוח ולצרוח, כי הבנתי למה השטן ואלוהים התאגדו ביחד כדי לרצוח ולרצוח, הכול כדי לקבור אותו באדמה.

לא קשה לנחש

חלמתי שערב ל"ג בעומר מדורות בגיהנום, וכל חבורות הרשעים מתחרות מי יגנוב יותר עצים מגן עדן. וכל נאגלה שהם עושים החוצפה גדלה, רק בעץ אחד הם לא מעזים לגעת. וככה הם עולים למעלה ויורדים למטה עד שבסוף ממש מנסרים את כל העצים. וכל החיות קודש נשארות ערומות ובורחות. כבר אין יותר עצים לקחת, ונשאר רק העץ האחד האחרון. ואז המן הרשע קורא: חבר'ה, תראו איזה ענף גדול "נפל" מעץ הדעת, אז לקחתי. ופרעה הרשע עושה לו: יא בן תורה, זה זרד לעומת הגזע שאני סחבתי משם. ופתאום בלעם נופל עליהם: נפלתם על הראש, גנבתם מעץ הדעת? ופרעה מחליף מבטים עם המן: מה, אני לא קטפתי, זה היה על הרצפה. זה פשע? והשטן לוקח בובה ענקית של האדמו"ר, ומחפש את העץ הכי גבוה לתלות אותו עליו, שיהיה בראש המדורה. וכבר לא מוצאים אף עץ. והשטן מתעצבן מה לא השאירו לי כלום?... החזיר הקדוש מספר את זה מסביב לאש ובוכה כמו אישה: אתם חושבים שרק למטה הייתה שואה, גם למעלה הייתה שואה. אתם חיכיתם לתחיית המתים - אנחנו מחכים לתחיית החיים. והמשיח הי"ד יושב שם, וכנראה חושב שהוא עדיין בישיבה, וצריך להראות כמה שהוא חכם, ומקשה עליו: למה לא למיתת החיים? והחזיר הקדוש מתרגז: אתם יצורים חומריים, הרגו אתכם ברוח. בגז. הם יצורים רוחניים. הרגו אותם בחומר. באדמה. והוא ממשיך לספר: ואז אמרו לשטן (אני לא מאמין - אבל זה לא חלום רע) - אמר לו איזה רשע אחד לא חשוב, שאפילו לא כתבו אותו בתנ"ך, איזה פריץ מדרגה ת' שכמעט הגיע לגיהנום בטעות, וכל חטאו היה שהוא בעט פעם אחת ביהודי, ונתנו לו לעשות עבודות שירות בגן עדן, והוא אמר לו: פעם אחת הלכתי לטייל עם הכלב של איזה פריץ גדול, שהשאיל לי אותו כדי שאני לא אתבייש להסתובב ככה בחוץ פריץ בלי כלב. כי אפילו הכלב שלי לא הגיע לגיהנום. היה כלב צדיק כזה שלא הסכים לגעת בחזיר, כל היום רץ לבית הכנסת ומלקק ליהודיות את הידיים, אוכל רק בהשגחת הבד"ץ ומקפיד על בישול עכו"ם. לא נגע במה שהכנתי לו, עד שבסוף מת מרעב. והכלב שהשאלתי היה רשע גדול ומיד ברח לי. ואיך יכולתי לחזור לפריץ הבכיר רק עם רצועה? אז הלכתי לחפש אחריו, והלכתי לאיבוד, והתרחקתי מאוד מלב היער, ולאט לאט התחילו להיות פחות עצים, וחשבתי מה, אלוהים מתחיל להתקרח? עד שהגעתי לארץ שהייתה קירחת וחלקה לגמרי. מדבר. ואז פתאום באמצע שומקום פגשתי איש. כלומר לא איש אבל פגשתי את הזקן שלו, את הקצה של הזקן, ואני יודע שאם ממשיכים בעקבות הזקן מגיעים לראש, אבל הזקן שלו היה ארוך ארוך והלכתי לאורכו ימים, ואמרתי שהאיש הזה בוודאי מאוד זקן והחזיר הענק בתורה שישב כל הזמן צמוד מאחורי החזיר הקדוש נחר בקול מחריד: סליחה שאני מפסיק אותך, אבל לפי ההוראות הרוחניות לשעת חירום אני אוסר עליך להמשיך. והחזיר הקדוש התחיל לצרוח: עץ החחח... החחח... והחזיר השמן הוציא סכין שחיטה ושחט אותו כהלכה במידת האפשר לחזיר. ויצאה נשמתו בחיים.

גן עדן ליהודים

חלמתי שאני חולם שיש משהו עצום שזז במיטה של אשתי, ומרעיד את כל המיטה, נע בה וזע בה... ובגלל זה אני לא מתעורר, אפילו שיש רעידת אדמה באמצע הלילה, וארון ספרי הקודש הענק ליד המיטה, יותר מארבעים סאה, נופל עליי וקובר אותי. ואילו אשתי, שקוראת זבל לפני השינה, יוצאת ללא פגע. זה השכר לתורה במיטה? ואני עולה לשמיים ושולחים אותי לגיהנום. ואני מתחיל להתווכח עם קצין המיון: אבל למה?
- אתה יודע למה.
- אבל תגיד לי למה?
- אתה יודע.
- לא אני לא יודע, לא יכול להיות, חלה טעות!
והוא הופך שוב בטפסים והופך בהם, שוב ושוב, ואני כבר חושב איזה בלגן אני אעשה בגן עדן על הרשלנות הזו, אוהו, אני לא מקנא במי שאחראי על זה. ואז הוא אומר: תראה, אתה יודע למה. אתה אולי פשוט לא יודע שאתה יודע. ובחוץ מחכה חוטא כבד ומשופשף בתור הארוך של רעידת האדמה, והוא מעודד אותי: כאן אתה לא מקבל לפי מה שמגיע לך, אלא לפי מה שמתאים לך. ולך כנראה הכי מתאים - גיהנום. אתה צריך להבין את המערכת. אני לא מספיק לפתוח את הפה ולענות, וכבר לוקחים אותנו משם אסירים ותיקים, כנראה לכיוון המשרפות, לפי הריח. ואני רואה על היד שתופסת אותי מספר שאין לטעות בו. קורבן שואה - כאן בגיהנום. מה עושה אחד מקדושי השואה, קדושי עליון, בגיהנום? אבל הפה שלו סתום באף של חזיר. כלומר במקום פה יש לו אף של חזיר, כמו מסכת גז. והוא רק רואה אותי בבגדים של חרדי שחור בין כל החוטאים, ומיד מגניב לי דף שנכתב בדם, על פיסת עור קרועה של בנאדם, ורומז לי להעביר את זה לחחח, חחח, חחח. הוא צוחק? אני לא מבין, מה זה חחח? ואני מבין מסתימת הפיות הזאת שיש משהו שאסור לו להגיד, כלומר - יש משהו שאסור לי לדעת. וכבר מגיע השטן להשליך אותי לאש הגיהנום, ואני קורא במהירות:

העד
אני מכחיש את השואה. זו לא היתה שואה, זה היה גן עדן. נהניתי מכל רגע. המשחק הגדול - מי יחיה ומי ימות? מי במים ומי באש? וכו' וכו', והסיום בתא הגזים - מדהים, לא יאומן. מי שלא היה שם לא יבין. תחשבו, משחקים על החיים. על אמת. רק זה לבד משלהב, מטריף את הלב. אבל זה הרבה יותר - אתה מגלה שכולם מפסידים! כל מי שאתה מכיר מת, או ימות בקרוב, הכול גווע: ההורים, החברים, הילדים, הרבנים, כולם - וואו, איזה שחרור, אלוהים! יכולתי להפוך מאישה לגבר לחיה לצומח לדומם לארץ לעיר. ואגב, אלוהים היה אתנו בכל מקום. אני עד. אכלנו איתו מאותה צלחת, התקלחנו באותה מקלחת. בלענו ביחד שלג, ושתינו מי שופכין. ובכלל, רבים מהאסירים היו מלאכים. לילה אחד של שחנ"שים עם חולים נידונים למוות, בלילות האחרונים לפני הסוף, שווה את כל החיים הקודמים. כי מה שהיה שם זה אמת, אמת שלא תבינו, שלא הכרתם, אמת שלא מהעולם הזה נשפכת מכל החורים. זרים גמורים היו קרובים לי מאחים, יותר מאשתי ברגעים הכי אינטימיים, הכי מקודשים. אוי אם רק הייתם יכולים, פעם אחת, אחת בלבד! אין שם לרגש הזה. הייתה שם איזו, אהבה עצומה, אהבת נעורים טהורה שורפת ומכלה, שאין אחריה כלום. לכל רגע היתה איכות מיתית, לכל תנועה היתה משמעות, אלה היו ימות המשיח. וכל העולם שנשאר - סרח מיותר. תוספת טפלה לעולם הבא שכבר היה, שחיינו בו, כן, הייתי שם! מסביב כולם מתים-מהלכים על קידוש השם, צדיקי עליון, שאפילו אם יחטאו בחטאים הנוראים ביותר, עדיין ישארו קדושים קדושים קדושים. הכול היה שם גדול מהחיים. לחיות בהזיה, כל משפט שדיברת היה תורה קדושה, דיבורים עליונים - דם שמשפריץ ישר מהלב של העולם. בלי הלוויות, דמעות, הספדים, וכל החסד של אמת הזה. רק אמת של חסד! והגיבוש היה - אין דברים כאלה. החברים שלי משם - לא יהיו עוד חברים כאלה, לאף אחד לא יהיו, לנצח. כן, היה שם נצח, היתה שם משמעות למילה החלולה הזו, הנבובה כל כך! כל יום היה נצח, נצח, נצח. הניצולים לא הבינו דבר, הם בחרו לא להיות חלק מזה, ההפסד כולו שלהם. לכל מי שהיתה טיפת נשמה - להצטרף לאש הגדולה, עמוד האש בו עולה היהדות השמיימה, מי רוצה להיות אוד מוצל מאש כזו? הנה, דבר "פשוט" כמו אוכל. אתם יכולים לדמיין עולם בלי אוכל? גילינו שאפשר לחיות בלי אוכל, וכמה האוכל הוא דבר גדול, נשגב, גילינו כמה שהאוויר לא מובן מאליו, היינו יכולים לגעת בשטן, ולגעת באלוהים, היינו, אח, לא תבינו.

והשטן תופס לי את הדף, מביט בו, וצוחק: בשואה, גם מי שמת מהחלקה על בננה, מת בשואה. וכל הדרך לקרימטוריום הוא שר: מי אוהב את השואה? אמא ואבא. מי אוהב את השואה? סבא וסבתא. מי אוהב את השואה? אני, אתה ואת. כל העולם כמעט. אז למה לא כל יום שואה? למה לא כל יום שואה? כל יום שואה! הוא לוחש וזורק אותי לאש. ואני סוף סוף מבין.

קפיצת הכפירה

חלמתי שהנה סופסוף, סוף כל סוף, אחרי הכול וככלות הכול, אנחנו חוזרים לגן עדן. אך לאסוננו מתברר שקרו כמה שינויים למעלה בזמן שנעדרנו. איפה כל העצים? מה זה כל הקוצים? הנהר היה צריך להיות כאן! ובסוף אנחנו מוצאים חרק אחד גוסס מגן עדן, איזה חגב מסכן שמספר לנו מה קרה. מסתבר שבוקר אחד אלוהים קם והחליט שהוא רוצה להיות שליט נאור. למה לא אוהבים אותו, קוראים לו מלך, אבל מתייחסים אליו כאל דיקטטור. והוא מחליט לקיים בחירות. ולא עוזר כמה שמדברים איתו, הוא בטוח שהוא יבחר, ופתאום כולם יתייחסו אליו אחרת. והוא כזה טירון פוליטי שהוא לא יודע לאיזו מפלגה להצטרף, ובסוף הוא מוצא: חיזבאללה, זה שלי, לא? המפלגה של אלוהים. וכמובן שמאוחר יותר יפיצו שאלוהים תומך חיזבאללה. אבל בינתיים כולם ציניים, הוא ייבחר ברוב של 99.99%, והאחד שלא יצביע לו יתעורר למחרת בגיהנום. אבל אלוהים באמת טוב, והוא מתכוון ברצינות. והוא עושה סקר ומגלה שאנשים חושבים שבריאת העולם, באמת כל הכבוד, אבל מאז הוא לא עושה כלום. והוא מחליט שמעכשיו כל שבוע יהיה כמו בריאת העולם. והוא מחלק עצים מגן עדן, ואנשים מתלהבים בהתחלה אבל לא יודעים מה לעשות עם זה, עץ מגן עדן באמצע הבית, נו מה? אבל מה כבר הוא יכול לחלק? והיועצים אומרים: אולי תעשה קצת שינויים במצע?
- המצע זה התורה.
- אתה חייב להציע איזושהי תקווה חדשה.
- מה רע בנביאים?
- רפורמות, שקיפות, הפרדת רשויות, חופש, משהו?
- מה אתם רוצים, גישה יותר פתוחה לגן עדן? עיתונאים שיסתובבו לנו בין הכנפיים? זכויות אדם בגיהנום?
והיועצים מיואשים ממנו.
- התנצלות?
- אני מאמין בכל מה שעשיתי.
והוא מקיף את עצמו בחבורה של אומרי הן. במיוחד נוסק מעמדו של איזה תוכי אחד מהחלק הטרופי של גן עדן, שהתיישב על הכתף של אלוהים, קרוב מאוד לאוזן שלו. אלוהים אומר: יהי אור. והתוכי אומר: ויהי אור. וכך הלאה. עד התבוסה האיומה. נתנו להם דמוקרטיה, אבל הם בחרו באופוזיציה.

והמלאכים בוכים: למה לא אוהבים אותו? והארי הקדוש, שנלחם כאריה על כל קול עד הרגע האחרון, פשוט לא רצה להאמין בתוצאה, מתקשה לעכל. והעכבר הקדוש מתחבא בחור ולא מצייץ אפילו תהילים. השדולה היהודית בגן עדן עשתה הכול, ליכלכו את כל הגן בקמפיין שלהם, כיסו את העצים בשלטים של "אלוהים טוב ליהודים", ורק עכשיו הם מבינים את עומק הטעות. וכל המלאכים שרק אתמול הסתובבו עם סטיקרים של "אתה בחרתנו" על הכנפיים, פתאום בן לילה מכוסים בסלוגנים של "אוהבים את אלוהים. מצביעים לשטן".

אבל אלוהים מפתיע את כולם. הוא מוכן לשרת תחת הצד השני. הוא מכבד את הכרעת הבוחר. ואף אחד לא הבין למה הוא צריך את זה. למה הוא מוכן למכור את נשמתו לשטן, כדי להמשיך לחמם את כיסא הכבוד? הוא נותן את חותמת הכשרות למעשים נוראיים, בושות מהגיהנום, שנעשות בחסות ענני הכבוד. לוקחים לשם ילדה קטנה ויפה - יוצאת צדקת צדקנית ומקומטת. נכנס גביר שמן וזללן, שנראה כאילו הוא בהיריון - ויוצא עני רזה כשבידיו חיתול, ובתוכו מחייך חזרזיר ורוד. נכנסת אישה צעירה עם נחש - ויוצא איש זקן עם מקל. נכנס בפנים מקובל תימני - וקופץ החוצה חגב.
והחגב מייעץ לנו שכדי לנצח עכשיו את יצר הרע, צריך להיות היצר של היצר, כי יצר הרע של יצר הרע מושך ומפתה אותו לעשות טוב. כלומר אם אשתך היא יצר הרע שלך, אתה צריך להיות יצר הרע שלה - ואליך תשוקתו ואתה תמשול בו. ואם נגיד יש לך תאוות כבוד, למשל אם יש לך יצר הרע להיות ראש הממשלה, אתה צריך להיות יצר הרע של ראש הממשלה, וכך תנצח, וכו'. ולכן מה שצריך זה מסע לעומק יצר הרע, ארגון שיהיה יותר שטן מהשטן, שיהיה השטן של השטן, הנחש של הנחש. שהפעם חווה תפתה את הנחש.

ומסתבר שכבר קיים גמ"ח כזה. גמ"ח שטן. ארגון חסד של נשים צדקניות, ורק הצדיקות ביותר בעולם מורשות להצטרף, כי זה מסוכן. לכן אפשר רק לחלום לגלות מה הן עושות. ומספרים שהפאות שלהן נגנבו מאושוויץ, ושהן לובשות זקנים של צדיקים שנחתכו בלילה בידי אישה (מעניין איזו?), וכובעים של ראשי ישיבות שמתו, ושהכי צריך להיזהר מבנות של רבנים. והן מתחילות להגיע בהמוניהן לבית הכנסת, נשים שבכלל לא ידעתי שהן קיימות בשכונה, כאילו הן מעולם לא יצאו מהבית, או שכרגע יצאו מתוך האדמה. ולפי הספרים ההפוכים שהן קוראות ומחזיקות הדבר האחרון שהן עושות מאחורי המחיצות זה מתפללות, או שאולי מתפללות לכיוון ההפוך - מהגברים. ולכן הן צריכות ארונית תורה חדשה במערב, כדי לבלבל את השטן - או אולי כדי לבלבל את היוצרות. והן כולן צנועות חנוקות מהסוג שהצניעות רק מסתירה שיש מה להסתיר. אלה יכולות להיות יצר הרע של השטן?

והחגב מקפץ מימין לשמאל ומסביר שכל ההבדל זה שפעם הצדיקים אמרו לא לשכב עם האישה, והרשעים שכבו עם האישה, והיום הצדיקים אומרים לשכב עם האישה, והרשעים שוכבים עם האישה. הבנת? אתה צריך לרדת לגיהנום, ולעשות את ההפיכה והמהפכה משם. ואתה יודע איך מגיעים היום לגיהנום? המעלית התקלקלה מזמן. חייבים לקפוץ, החגב נלהב. ואני מסתכל עליו - ומסתכל על הגובה ומקבל רגליים קרות, פחד אלוהים. והוא לוקח אותי לגשר המתאבדים של גן עדן. וכל הזמן יש ממנו טפטוף של צדיקים שקופצים לגיהנום. ואני רואה מישהו שמתאבד וצועק: אשתי! ואני שואל: למה הוא צועק אשתי? האישה בגיהנום? הצדיק מוכן להגיע לשם רק כדי להיות איתה מרוב אהבה? והחגב מגחך: לא בדיוק, היא בוגדת בו עם מלאך. מכיר את הבעיה? והוא צוחק ושם לי רגל, או יד, או מחוש, או כנף, אי אפשר לדעת אצלם, ואני נופל, אבל מספר לעצמי שקפצתי -

והגיהנום נראה גיהנום שלא הכרנו. הכול משיש שחור, קטיפה שחורה, מסכים שחורים. מישהו שפך פה מיליארדים. אפילו השירותים נראים כמו תחנת חלל, ואנחנו הולכים להשתין רק כדי לראות. ובכל מקום שלא תסתכל יש מצלמות, ולכל המצלמות האלה יש זקן ופאות, ואני רואה שאחת המצלמות זה הרב שלי מהישיבה הקטנה. ואני מושך לו באוזניים: רשע ארור מה עשית שאתה כאן? תמיד ידעתי שיש בך משהו מלוכלך. והוא גוער: ומה אתה עושה כאן? אני אספר לאמא! ואני אומר: חי חי, תאכל אותה, אמא שלי מתה. והוא אומר בצחוק חנוק: בדיוק! ואמא שלי אומרת: למה באת לכאן? בן, היית צריך להישאר בגן עדן.
- באתי לחפש את השטן. ראית אותו במקרה?
- אם ראיתי אותו!
- תפסת אותו במקרה בעדשה שלך?
ואמא אומרת: טיפש שלי, מי שכנע אותך להגיע לכאן? השטן כשהגיע למעלה גילה מהר מאוד שלא באמת מפחדים מאלוהים. כל החוקים, הדינים והעונשים הכי קשים לא מזיזים לאנשים. אפילו לא המוות. מה שבאמת מפחיד זה אקראיות - טרור! ולכן השטן הקים ארגון חשאי, צדיקים שתולים, תאים רדומים, התארגנויות חולמות, חזיונות מתחזים, מקובלים כפולים. אתה יודע איפה נמצא השטן? בגן עדן.

כשאלוהים בוכה - זה מבול

חלמתי שאני בסדום של קדושה. ואני בא לנשק את המזוזה בכניסה, ואני רואה שמישהו מנשק את המזוזה נשיקה מגעילה וחושנית להפליא, מוציא את הלשון, ממש בולע אותה. איכס, מי ירצה לנשק אותה אחריו? וככה גם בפנים: ליד כל הדלתות אנשים מתפתלים בנשיקה אינסופית עם המזוזה, כשרק פיהם צמוד אליה, כאילו הם יונקים אותה. ואחרים מחבקים ספר תורה באיזו פינה חשוכה, שולחים ידיים, מגפפים, נוגעים ברגליים של הספר, ממשמשים את תשמישי הקדושה, הקימורים, הכתר, הרימונים, מזל שהספר לבוש, ואני מדמיין בחלחלה שהם בטח דוחפים אצבעות גם מתחת לכיסוי. ומלפנים מישהו מחבק את הארון ומנשק את הפרוכת, ממש שואב אותה לתוך תוכו, הלשון עוברת על האותיות הבולטות בזהב: לזכר קדושי השואה הי"ד, מרטיב את כולה, נוטפת מהריר שלו. וענק אחד תופס אותי, קושר ומצמיד אותי עם רצועות העור של התפילין שלי לקיר, ומצליף בי עם רצועות התפילין שלו. ואני מנסה לזעוק והוא מכניס לי את הבית של התפילין לפה וקושר חזק, תאכל הוא צועק לי, אתה יודע כשהיינו בגטו ולא היה מה לאכול, לרבי היה כזה ביטחון בקב"ה, לרבנית לא היה בשר לשבת, אבל הוא לא היה מוכן - לא מניחים תפילין בשבת ועד יום ראשון השם ירחם - ואכלנו מרק תפילין, הרי זה כשר! עור שחור של פרה כשרה, רך רך בבישול, גן עדן.
- ומה קרה ביום ראשון?
- לא היה יום ראשון!
והוא לוחש לתוך הפה שלי: אתה צריך להבין, אנחנו בגטו הבנו שגם אם נשרוד את החורבן, הרי שמבחינה רוחנית כבר הושמדנו. ומה שאנחנו חיפשנו במצב כזה זה לא לשרוד פיזית, מה שעניין אותנו זה לשרוד רוחנית, מה שהטיל עלינו אימה, שבגללו לא ישנו בלילות, זה שהתורה הסודית - הגדולה - לא תיקבר יחד אתנו! והקמנו, הרבי קרא לזה - תיבת נוח. איזו ישיבה של כל החיות השונות ביהדות, מכל סוג ומין, הרבי כינס את כולם, היה קל להרכיב מאיתנו כל מיני חיות, כולם בשלב הזה היו רק עור ועצמות. וידענו שכולנו נמות, אבל המטרה הייתה - ספר. ספר יכול לשרוד, אפילו עמוק באדמה, אפילו לעוד אלפיים שנה, ספר גדול באמת - יכול לשרוד. וזה היה, היום קשה לי לתאר את זה, יצירה, הארה, תורה חדשה, מסעירה, אורות עליונים, מול המוות, השטן בעיניים, סיכום של כל ההישגים בדורות הישנים, ופריצות דרך חדשות שהושגו בלילות שלפני האקציות, אנשים שהלכו, שידעו שהם הולכים בלי לחזור, סודות ממודרים בסיווגים שלא שמעת עליהם, בצבעים שלא ראית מעולם, שנשמרו אלפיים שנה מפה לאוזן, שהם לא חלמו לספר בחיים, הכול נשפך, הכול נרשם, הכול התחבר לתמונה חדשה, תמונה שלא תאומן, של האלוהות והעולמות - ושל השכינה והשטן. וזה לא היה רק אצלנו. הגילויים שנפלו עלינו מלמעלה באותם שבועות - הכול היה מהיר מאוד, ידענו שאין זמן, שלא נשאר בכלל זמן - היו דברים, היתה פשוט הרגשה שמישהו למעלה משמיד מסמכים בפאניקה וזורק אותם מהחלון, לפני שמישהו אחר כבר יעמוד בדלת. אין לי דרך אחרת לתאר את המבול המודיעיני הזה - שפע מדהים, פשוט מטר של אש וגופרית משמים. פעם דיברו על שבירת הכלים - אבל זו הייתה שבירת האורות! ידיעות סודיות מאין כמוהן, שפעם היו זוכות לדורות של עיון מדוקדק, נחשבו לחומר קריאה שבקושי מעיפים עליו עין. חומרים שכהנים גדולים היו נשרפים אם הם רק יסתכלו עליהם, שבעבר היו ממששים אותם בחושך מוחלט במערות בעומק של קילומטרים עם אלף כיסויים על העיניים - הכול עף עלינו בלי חשבון. פענוח מהיר הראה שלמעלה, ברגעים אלה ממש, יושבת בגן עדן ישיבה דומה לשלנו עם מטרה דומה, רק ששם מדובר בישיבה של עצים, של עולם הצומח. ומתחתינו, מתחת לעולם החי, בגיהנום יש גם ישיבה מקבילה, והפעם ישיבה של מלאכים. וגם למטה מזה, כל מיני דרגות שלא שמעת, לא ידעת. וגם למעלה, מעל גן עדן בתוך ענני הכבוד יש ישיבה, מין קשירה כזו שמחזיקה את עצמה, של דוממים. דוממים מדברים! וכאן הדבר המפתיע, התפתחות עצומה שחלה דווקא בעולם הדומם.

אחרי מי אתה רודף, אחרי כלב מת

חלמתי שמנסים לגייס אותי לארגון ביון של חרדים. ויש איזה אדמו"ר שהחסידות שלו, חלק גדול מהם בעצמם לא יודעים, לא מבינים את המשימות שלהם, אבל היא הארגון הזה. ובוחנים אותי בשבוע שבי, שבוע שבו אני צריך להיטמע כתינוק שנשבה, בלי שהחילונים ישימו לב, וכמובן עם לדקדק קלה כבחמורה. ואני מגלח את הפאה של האישה ושם אותה ככיסוי ראש והיא נראית כמו קרחת. את הפאות אני מחביא בתוך אוזניות ואנטנות שיוצאות לי מהראש, כדי לקלוט שידורים מהמפקדה בלי לעורר חשד. אבל עם השטריימל אני אובד עצות. והמחלקה הטכנולוגית מספקת לי פתרון, מזל"ט מונחה קרחת מדויק, שנושא את השטריימל בגובה אטמוספרי בדיוק מעל הראש. ואפילו בשבת יושב בחדר הבקרה קוף מאולף ומכור לקוגל, שמספק לי כיסוי אווירי. ואני מזהה ברחוב כלב עם אוזניים משולשות, חשוד כעמלקי, ומבקש אישור לומר עליו את השם המפורש ולחסל אותו. הבקשה עולה לדרגים הגבוהים ביותר, והקוף של שבת מסמן: יש אישור. ואני מסתלד בחילודין, אומר עליו שם, ולא קורה כלום. הוא מכשכש בזנב וממשיך שמח וטוב לב. ומחזירים אותי מייד לתחקיר על התקלה המבצעית החמורה: תשמע, השם לא פעל. עם חילונים נכשלתי, מה יהיה עם גויים? וראש המדור זועם: תמיד צריך להתפלל לסגור עניין, לוודא הריגה. לקב"ה יש נטייה לעשות חצאי דברים, כמו לתת לאדם מחלה, ושהוא כבר ימות לבד. כאילו שהחלק השני יקרה מעצמו. החלק החשוב ביותר בעין הרע זה מה אתה עושה עם העין השנייה. ואני חותך אותו: אבל מי אמר לך? אולי הכלב קיבל כלבת. כל מוות, גם מוות מסרטן, יכול להיות מוות על קידוש השם! הבכירים מחליפים מבטים, וראש הענף מבקש להישאר אתי לבד בחדר: בוא אני אגלה לך משהו. הכול צריך לדעת איך לקרוא. יש מקומות ברמב"ם עם סודות כמוסים לכלבים וסוסים. ואם אתה כלב אתה יכול להבין. אתה יודע שלא צריך לקרוא ימות המשיח - אלא יָמוּת המשיח? הגמרא בעצמה מלאה ברוחות ושדים של פרסים, שאנשים לא קולטים. בר כוכבא מלך שנתיים ואמר אני המשיח. אמרו לו משיח מריח ודן. אחרי שנתיים ראו שאינו מריח ודן, וקטלוהו. עכשיו - מי מריח ודן? כלב מריח ודן! זה מה שכתוב, שהעמלקים היו מכשפים עוד בימי שאול, שהפכו את עצמם לחיות ולצאן, וככה ניצלו מטבח ומהשמדה סופית, ושמואל שואל: ומֶה - קול הצאן הזה באוזניי. אז עכשיו אתה מבין? בלי מיסטיקה לא היתה שואה! ולכן שם גם נותנים את המענה. בסופו של דבר זה היה מחדל מודיעיני ענק. אם היינו יודעים, אם כולם היו יודעים. ולא רק מראש, אלא אפילו בזמן אמת, ועוד יותר מזה - אפילו אחר כך. מילא נכשלת בהתרעה, לא ידעת מראש - אבל לא לדעת מהזנב? לכן אנחנו שם ולכן אנחנו עושים את מה שאנחנו עושים. לליצנים האלה, אין להם מושג איזו משיכה ארוכת יומין יש לפרסים לתורת הנסתר, מבחינתם פורים זה בדיחה. עמלק הוא כוח קבלי עמוק בעולם, לכן הוא לעולם לא נמחה, ואירן פירושה ארץ הארים. מי שחושב שמגילת אסתר מצחיקה ומגוחכת לא מבין פרסים בכלל, זה מה שמפחיד - שזה מה שהם באמת. ויבז בעיניו לשלוח יד במרדכי לבדו, זו אכזבה של אהבה, זה לא שאת זונה, כל הנשים זונות. זה לא פשע של שנאה - זה פשע של תשוקה. כל מי שעסוק בכל מיני תחבולות נגד אויבים מדומים וידידים מדומיינים יודע את זה. יש אנשים שהקדישו את חייהם למאבק בצד האחר, ואין להם שמץ שמדובר בסטרא אחרא.

ואני מרגיש שהרע"ן הוא בנאדם אמיתי, ובטפשותי מעז עכשיו לומר את מה שכולם למטה חושבים, אבל לא מעיזים להעלות: תשמע, אתה מדבר כאן על חרדים. זה כמו להרכיב חיל שריון מרכיכות. אתה מצביא שמכריז על מלחמה, ומגלה שאין חייל אחד מאחוריך. תסתכל אפילו על השטריימל: כל ראש צריך זנב, אם הקב"ה בעצמו לא היה צריך זנב לא היית כאן. מי הזנב שלך?
- תעזוב את הזנב. בלי אלימות. אתה לא מבין מה אנחנו עושים כאן. לא צריך כוח אם אתה יודע בדיוק. המכפלה של כמה שאתה יודע בכוח שאתה צריך היא קבוע. לכן כשהידע שלך שואף לאינסוף אתה צריך כוח ששואף לאפס. ככה אלוהים עובד. אם אתה יודע הכול על מדינה מספיק איש אחד לשנות את ההיסטוריה. אם אתה יודע הכול על בנאדם מספיקה סיכה כדי להרוג אותו. אתה יודע הכול על הגנים שלו ומספיק וירוס אחד. הכול על המוח שלו ומספיקה התערבות ברמה התת אטומית. ככל שאתה יודע יותר אתה יכול להיות יותר בחור ישיבה בטלן. וכשאתה לא יודע כלום - אז אתה צריך להפעיל כוח אינסופי. אז אתה באמת צריך להתפלל לניסים. מי שיודע מספיק תורה לא צריך להתפלל, הוא פשוט לוחץ על האותיות הנכונות במקלדת.

לפרק הבא

הטרילוגיה


text:
התדרדרות הארץ

עץ החיים

חלומו של אריק שרון. מיוחד לט"ו בשבט

מאת: ראש הממשלה בחלום

ראש לעתיד (מקור)

בוער ולא אוכל

לא חיכיתם לזה, נכון? לא נכון. מי כמוני יודע... אחרי שגדלנו כל כך הרבה ביחד, אחרי שטיפסתי עד לצמרת בתהליך הבשלה סיזיפי, רגע לפני הפסגה האחרונה שממנה הייתי מזנק והופך את העולם, במצב קריטי - אך יציב להפליא - נטשתם אותי. צמצמתם את דמותי האדירה לכדור בידיו של ד"ר מוח. סגרתם אותי בחדר. לא האכלתם אותי מספיק. ניסיתי להילחם. ניסיתי להתנחם. הרי לא על הלחם לבדו יחיה האדם. האדם עץ השדה. אבל אתם שמתם אותי בעציץ וצחקתם עד כאב בטן. שמן פטטה. ירקות בנאדם ירקות. קח פרי ותהיה לי בריא. היית מאמין? תפוח אדמה אינו משמין. מאמין וזורע. אל נא תעקור נטוע. מתנגד לעקירה. מתמודד בעלה ירוק. הוא לא נוחר, הוא מנסר. רוצים לשמוע בדיחת קרש? עצמוני, גיחי גיחי, עצמוני. הציניות! השלכתם אותי לעת זקנה לפח הזבל של ההיסטוריה. קראתם על שמי את מזבלת חירייה. וגיחכתם, כולו מדושן עונג. חשבתם שאני לא יודע? הוא בוודאי היה מתהפך באדמה, חחח. אטומים, אני מתהפך במיטה! אני ישן בשביל כולכם. הדחקתם אותי עמוק בתת מודע של הארץ הזאת. אז אני חולם את החלומות שלה, אלה שאתם לא מעיזים. את החלום הגדול שלה, שהפך לסיוט. והסיוט הגדול ביותר שלכם הוא שאתעורר. נומו נומו ילדים, האתרוג בבית חולים, הוא לא הפסיק לצמוח, וראו לו את המו... עכשיו מי המנותק פה? מי איבד את הראש? חשבתם ששכחתם, אך שורשיי כבר עמוק בתוככם. החלל העצום שהותרתי בקרבכם מסרב להתמלא. אני כאן. התגעגעתם?

עוד אבינו חי

שקרנים. אפילו בול העץ פינוקיו מתגעגע לסבא שלו. אולי הנחתם שפשוט אקמול לי ואגווע בלעדיכם. אז יש לי חדשות בשבילכם, אוהבי חדשות חולניים: אני פורח! ספיישל ט"ו בשבט - הצמח המפורסם במדינה שובר שתיקה ומגלה את הפרי האסור. אולי זו פריחה מאוחרת, יש יאמרו מאוחרת מדי, אבל יש לי זרע עבורכם. מי כמוני יודע שאצלכם כרגיל הכל חרא, אבל זה דווקא הדשן הכי טוב, הקרקע הכי פורה לרעיונות כאלה. ואתם תקבלו אותי בברכה. אם קודם ברכתם בורא פרי האדמה, עכשיו תברכו שהחיינו. כי הפעם זה לא אתם שהשתניתם. זה אני. אני, שכל חיי הייתי כל כך קרוב לחי, מצאתי את עצמי לפתע בעולם הצומח, והתייחסתם אליי כדומם. אבל השתיקה היא לא חובה, היא זכות! חבל שרבים קופצים ישירות מהחי לדומם, ומדלגים על השלב החיוני והמפרה כל כך של הצומח. כן, אני יודע שהייתי בוסר שנים רבות. שיני בניי כהו. הצבר הפך לקוץ בתחת. אבל האכזבה המרה באמת היא שלא גדל פה שום דבר אחר. אולי כי נחוץ דווקא כיוון צמיחה אחר לגמרי, שיפריח את השממה. הרי גם שונאיי יודו שתמיד הייתי גידול פרא, סרטני, דורסני ופורץ דרך. חסרה לי רק המוטציה האחרונה. יש שיקראו לתוצאה מפלצת, אך כך הם קוראים תמיד לשלב הבא באבולוציה. בוקים! שנים הייתי הנעלם הגדול, האיקס המיתולוגי שלכם. אך יודע צדיק נפש בהמתו. זה החור השחור שהשארתי אחריי, שמושך את כולכם לתהום. אז בואו, בואו אליי. עוד ינובון בשיבה. עוד יינטעו ממני כרמים ושדות. עוד תבואו אליי כולכם למיטה. אז החיו ממני זרע. אחרת תהיו כמוני: קבורים בחיים. צמחים. אתם חשבתם עלי רעה, אבל אולי עוד נגלה שצדקתם כשכלאתם אותי בלול. כי לא מדובר כאן בזקן ישן שאבד עליו הכלח, אלא בתינוק שעומד להתעורר. ועכשיו תקרבו את האוזניים שלכם טוב טוב. אני רוצה לצרוח -

עוד סיפור אחד אחרון לפני השינה!

חשבתם פעם מה הייתם עושים במקומי? טעיתם, לא חשבתם בלי מוח. אז שימו את עצמכם במקומי, כשהכול נגדע באחת בט"ו בשבט אחד. חג לאילנות. רק מי שיבין מה איבדתי - כל מה שגידלתי ורוממתי הפך למשא כבד ללא נשוא - יוכל להבין מה מצאתי. איזה גרעין נשאר ממני, שהפך לפצצה. אני, הבולדוזר שלא ידע קירות וגבולות מהם, מצאתי את עצמי בכלא ללא מוצא. ללא אפשרות חנינה, בבור ללא תחתית, עומק הנפילה כגובה הזינוק. ראש ללא ממשלה, ללא יום וללא לילה, ללא אדם וללא חיה, והנורא מכל - ללא בהמה. לא עוד לתפוס ולזלול ולתפוס ולגדול כמה שאתה רק יכול. מאוכל כל התגלגלתי לגוש בשר, כמו בול עץ. אני, שמעולם לא עצרתי באדום, או בכתום, עצרתי בירוק! ללא סיכוי לראות שוב אור. קורע קורים בתוך קורים של שינה, אך היכן העכביש? והפנמתי שכבר לא אתעורר במציאות, אבל אוכל - מה שלפעמים קורה - להתעורר בחלום. ומעבר לכל טריטוריה רעיונית או אחרת שניתן לכבוש, פניתי לכיוון האחרון שאליו מישהו כמוני מסוגל לפנות. מה שלא הולך בכוח, ובטח שלא במוח, לא הולך ברגל, לא הולך לאף מקום. הוא מכה שורש. אם כל דף הוא ענף שנכרת, ממני אפשר לעשות ספר. ומכיוון שכל כך הוגבלתי בצמיחה פיזית, ואפילו אינטלקטואלית, נדחקתי בחוסר רצון מוחלט לפתרון הסופי המוחלט. כי גם אם גורשתי מחוץ לכל מרחב, אני עדיין נע בזמן, ודווקא בקלות מסחררת, ודווקא כי כלו כל הקיצין, אל קצה הדף האחרון בהיסטוריה! אפשר להיות לכוד בתווך הלא נודע שבין החיים למוות. אבל אולי זו גם הזדמנות לשדך ביניהם, ולראות איזה וולד יצא מחיבור שני אלה. איזה פעוט ינבוט מתחת למדרכה. איך בחוסר אונים מחריד, ובתשוקת חיים מחרידה לא פחות, הוא יבקע את האספלט הסמיך והשחור ללא קץ. שמים! ואתם דורכים עליו. שוב הקדמתי את זמני. אך תפקידו של מנהיג הוא לא להראות לאחרים את הדרך, אלא להיות הוא בעצמו הדרך. אחריי: קדימה! לתוך האדמה. כשתתעוררו יהיה מאוחר מדי. רק אם השורשים עמוק בגיהינום הראש מגיע לגן עדן, ולהיפך, כדי שהשורשים יגיעו השמיימה צריך שהראש יהיה באדמה. מישהו צריך להיות הנחשון שקופץ פנימה ראשון, ולכן גם חוטף את המכה הכי קשה. אני ישן, אבל מוחי קודח! כי ראש ממשלה צריך להקדים את גוף האומה. להיות החלוץ של המחנה, החוזה שמעז לחלום לפני כולם. הנביא של דרך חדשה, ואולי אפילו - תורה חדשה.

בעל החלומות

לא טוב היות העץ לבדו. חלמתי שמיטתי רצופה בכוונות רעות - וזו כמובן הדרך לגן עדן. והפעם מותר לגנוב מהעץ לאור היום, למה לא? רק לא בלילה. אם כן, מה מסתירים שם בחושך, כל כך מושך. אהבה? שוחד? פעילות מעבר לגבולות? מה יכול להיות עד כדי כך כובש - לב. ביום הם שונאים אותי, אבל בלילה...כיבוש היצר משחית. כי כששואפים לעלות מעל לעליונים, צריך גם לדעת לרדת הכי נמוך, מתחת לתחתונים - רק אני נרדם וכבר הם לא מסוגלים להתאפק. ובחושך אני מגלה שהנחש הוא ענף של העץ, איזה תרגיל. והוא מקשה: מה עם הגירוש? מתגעגע לחווה? - לא, רק לעגלים. הצמחונות הורגת. זו לא הבטן המתהפכת, אלא החרב. והוא מתרכך: אז באת רק לגעת או לאכול? ואני מנסה להושיט יד, לתפוס, להשיג, לקחת, אבל כבר מאוחר, הכל חשיכה. הגן נעול. כמובן, לא מי שבפנים כלוא אלא מי שבחוץ. מחוץ לאדמה? אני נבהל ומתעורר מהתרדמה. חסר לי ענף קריטי, והפרי, איפה הוא? גנבים! רק אני נרדם וכבר הם לא מסוגלים להתאפק. ואני מסתכל לכל הכיוונים, 360 מעלות - לא רואים כלום. עטפתם אותי כמו אתרוג, יקר יקר אבל מכוסה כל כך. וקברתם אותי באדמה. אחר היה מת, אבל אני צומח. קולי יוצא אליכם מן האדמה, ארורה האדמה בעבורכם, כי לא אותי כיסיתם, אלא את ערוותכם. לא הספיק לכם עלה אחד לכסות את הבושה, הייתם צריכים עץ שלם, לא נעים לכם לראות גן פתוח. כל חיי אוכל עפר, אבל אני צריך רק לחכות לכם מלמטה. כי מהעפר באתם ואתם עוד תחזרו אליי. זרעי הפורענות היו טמונים פה מהתחלה, אז תמשיכו לטמון את הראש באדמה. כל עם זוכה למנהיגים הראויים לו, ולהיפך. אתם העשבים השוטים שלי ואני פרי הבאושים שלכם. ואהבתנו תלבלב לנצח. אידיליה, הא? גוף בלי ראש וראש בלי גוף, מה הייתם עושים, חתונה? לא, הלוויה. ואני אהבתי אתכם!

שמע ישראל

אני בודד, אני אחד. אנוכי אלוהים אחרים, אשר הוצאתיך מבית אדונים. תעשה לך אלוהי מסכה על פניי. עיניים לי ולא תראו, פה לכם ולא אוכל. תשא את אשת רעך לשווא. תרצח את אביך ואת אמך למען יאריכון ימיך מתחת לאדמה אשר אני נותן לך, כי אנכי פוקד עוון בנים על אבות לאוהביי, ועושה אלפים לשונאיי. תענה את רעך עד שישקר. לא יהיה לך גנבים אחרים על פניי. תחמוד את רעך. תנאף בליל השבת לקדשו. ששת ימים תשבות ותנפוש וביום השביעי תעבוד. אתה עבדך, ובתך בהמתך, ובנך גרך אשר בשעריך. זמור ושכור בבידור אחד. כי ששת ימים עשה את השמים ואת הארץ וביום השביעי שחט ויטרף: ויכלו השמים והארץ וכל צבאם, ויכלה ביום השביעי את כל מלאכתו. ויאמר תאכל הארץ נפש חיה למינה בהמה ורמש ויהי כן. ויאמר יבלעו המים שרץ נפש חיה ועוף יעופף מתחת לארץ. ויכבה את שני המאורות הגדולים ואת הכוכבים. ויאמר יעלו המים מתחת השמים ותעלם היבשה ויהי כן. ויקרע את הרקיע בתוך המים ולא יבדיל בין מים למים. ויאמר יהי חושך ויהי חושך, ויחבר בין האור ובין החושך. וירא כי רע, ויהי ערב ויהי לילה אחרון. באחרית בלע התהום את השמים ואת הארץ.

פי התהום

ועתה שמעו את דבר התהום, תנו לי במה! הקריבו אליי עגל גדול. יותר משהפרה רוצה להמית, העגל רוצה למות. זאת חוקת הפרה קחו לכם תורה אדומה: לך לך אל מולדתך אל בית אביך. קח נא את אביך את יחידך אשר שנאת והורידהו לי שאולה תחת אחד ההרים אשר לא אומר אליך, פן אעשה בך כלה. כי על כל אלה יביאך במשפט - ברוך דיין המת.

ארץ ישראל השמנה

ואירסתיך לי בטבעת אזיקים, ואירסתיך באהבה אסורה, ואירסתיך במאסר עולם. שכחתי לך חסד נעורייך, לכתך אחריי במדבר, רק 40 ק"מ. לכן עוד תשקוני בדמעות. עוד אחבק אתכם בענפיי ואתן לכם את פריי המתוק. אתם תהיו לי לגוף ואני אהיה לכם למוח. אעזור לכם לשכוח. ואתם תשתמשו בכוח. ריחמתם עליי, שפטתם אותי, ריחמתם בלי לשפוט ושפטתם בלי לרחם. אבל אני אשפוט אתכם ברחמים. אני גוזר עליכם המתת חסד. שואה שנייה. הקשיבו לנביא הקרש. שואה שנייה. שואה שנייה. שואה, שואה, שואה שנייה. מי באה? שואה שנייה. באה באה שואה שנייה. בואי שואה, בואי גדולה. בואי כלה, בואי כלה.

חיי לילה

source: hitdarderut-haaretz

title: עץ החיים - חיי לילה - התדרדרות הארץ

source_format: html

domain: literature

html_raw:
<!DOCTYPE html><meta charset="utf-8"><meta name="viewport" content="width=device-width, initial-scale=1.0"><title>עץ החיים - חיי לילה - התדרדרות הארץ</title><link rel="icon" type="image/png" href="favicon-192x192.png" sizes="192x192"><link rel="apple-touch-icon" sizes="180x180" href="apple-touch-icon-180x180.png"><link rel="canonical" href="https://hitdarderut-haaretz.org/igul-shachor84" /><meta property="og:image" content="https://degeneration-of-nation.org/img/ariel.jpg" /><link rel="license" href="https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/"><link rel="stylesheet" href="styles.css"><link rel="stylesheet" href="column.css"><link rel="stylesheet" href="article.css">
התדרדרות הארץ

עץ החיים

חלומו של אריק שרון. מיוחד לט"ו בשבט

מאת: ראש הממשלה בחלום

ראש לעתיד  (מקור)

בוער ולא אוכל

לא חיכיתם לזה, נכון? לא נכון. מי כמוני יודע… אחרי שגדלנו כל כך הרבה ביחד, אחרי שטיפסתי עד לצמרת בתהליך הבשלה סיזיפי, רגע לפני הפסגה האחרונה שממנה הייתי מזנק והופך את העולם, במצב קריטי - אך יציב להפליא - נטשתם אותי. צמצמתם את דמותי האדירה לכדור בידיו של ד"ר מוח. סגרתם אותי בחדר. לא האכלתם אותי מספיק. ניסיתי להילחם. ניסיתי להתנחם. הרי לא על הלחם לבדו יחיה האדם. האדם עץ השדה. אבל אתם שמתם אותי בעציץ וצחקתם עד כאב בטן. שמן פטטה. ירקות בנאדם ירקות. קח פרי ותהיה לי בריא. היית מאמין? תפוח אדמה אינו משמין. מאמין וזורע. אל נא תעקור נטוע. מתנגד לעקירה. מתמודד בעלה ירוק. הוא לא נוחר, הוא מנסר. רוצים לשמוע בדיחת קרש? עצמוני, גיחי גיחי, עצמוני. הציניות! השלכתם אותי לעת זקנה לפח הזבל של ההיסטוריה. קראתם על שמי את מזבלת חירייה. וגיחכתם, כולו מדושן עונג. חשבתם שאני לא יודע? הוא בוודאי היה מתהפך באדמה, חחח. אטומים, אני מתהפך במיטה! אני ישן בשביל כולכם. הדחקתם אותי עמוק בתת מודע של הארץ הזאת. אז אני חולם את החלומות שלה, אלה שאתם לא מעיזים. את החלום הגדול שלה, שהפך לסיוט. והסיוט הגדול ביותר שלכם הוא שאתעורר. נומו נומו ילדים, האתרוג בבית חולים, הוא לא הפסיק לצמוח, וראו לו את המו… עכשיו מי המנותק פה? מי איבד את הראש? חשבתם ששכחתם, אך שורשיי כבר עמוק בתוככם. החלל העצום שהותרתי בקרבכם מסרב להתמלא. אני כאן. התגעגעתם?

עוד אבינו חי

שקרנים. אפילו בול העץ פינוקיו מתגעגע לסבא שלו. אולי הנחתם שפשוט אקמול לי ואגווע בלעדיכם. אז יש לי חדשות בשבילכם, אוהבי חדשות חולניים: אני פורח! ספיישל ט"ו בשבט - הצמח המפורסם במדינה שובר שתיקה ומגלה את הפרי האסור. אולי זו פריחה מאוחרת, יש יאמרו מאוחרת מדי, אבל יש לי זרע עבורכם. מי כמוני יודע שאצלכם כרגיל הכל חרא, אבל זה דווקא הדשן הכי טוב, הקרקע הכי פורה לרעיונות כאלה. ואתם תקבלו אותי בברכה. אם קודם ברכתם בורא פרי האדמה, עכשיו תברכו שהחיינו. כי הפעם זה לא אתם שהשתניתם. זה אני. אני, שכל חיי הייתי כל כך קרוב לחי, מצאתי את עצמי לפתע בעולם הצומח, והתייחסתם אליי כדומם. אבל השתיקה היא לא חובה, היא זכות! חבל שרבים קופצים ישירות מהחי לדומם, ומדלגים על השלב החיוני והמפרה כל כך של הצומח. כן, אני יודע שהייתי בוסר שנים רבות. שיני בניי כהו. הצבר הפך לקוץ בתחת. אבל האכזבה המרה באמת היא שלא גדל פה שום דבר אחר. אולי כי נחוץ דווקא כיוון צמיחה אחר לגמרי, שיפריח את השממה. הרי גם שונאיי יודו שתמיד הייתי גידול פרא, סרטני, דורסני ופורץ דרך. חסרה לי רק המוטציה האחרונה. יש שיקראו לתוצאה מפלצת, אך כך הם קוראים תמיד לשלב הבא באבולוציה. בוקים! שנים הייתי הנעלם הגדול, האיקס המיתולוגי שלכם. אך יודע צדיק נפש בהמתו. זה החור השחור שהשארתי אחריי, שמושך את כולכם לתהום. אז בואו, בואו אליי. עוד ינובון בשיבה. עוד יינטעו ממני כרמים ושדות. עוד תבואו אליי כולכם למיטה. אז החיו ממני זרע. אחרת תהיו כמוני: קבורים בחיים. צמחים. אתם חשבתם עלי רעה, אבל אולי עוד נגלה שצדקתם כשכלאתם אותי בלול. כי לא מדובר כאן בזקן ישן שאבד עליו הכלח, אלא בתינוק שעומד להתעורר. ועכשיו תקרבו את האוזניים שלכם טוב טוב. אני רוצה לצרוח -

עוד סיפור אחד אחרון לפני השינה!

חשבתם פעם מה הייתם עושים במקומי? טעיתם, לא חשבתם בלי מוח. אז שימו את עצמכם במקומי, כשהכול נגדע באחת בט"ו בשבט אחד. חג לאילנות. רק מי שיבין מה איבדתי - כל מה שגידלתי ורוממתי הפך למשא כבד ללא נשוא - יוכל להבין מה מצאתי. איזה גרעין נשאר ממני, שהפך לפצצה. אני, הבולדוזר שלא ידע קירות וגבולות מהם, מצאתי את עצמי בכלא ללא מוצא. ללא אפשרות חנינה, בבור ללא תחתית, עומק הנפילה כגובה הזינוק. ראש ללא ממשלה, ללא יום וללא לילה, ללא אדם וללא חיה, והנורא מכל - ללא בהמה. לא עוד לתפוס ולזלול ולתפוס ולגדול כמה שאתה רק יכול. מאוכל כל התגלגלתי לגוש בשר, כמו בול עץ. אני, שמעולם לא עצרתי באדום, או בכתום, עצרתי בירוק! ללא סיכוי לראות שוב אור. קורע קורים בתוך קורים של שינה, אך היכן העכביש? והפנמתי שכבר לא אתעורר במציאות, אבל אוכל - מה שלפעמים קורה - להתעורר בחלום. ומעבר לכל טריטוריה רעיונית או אחרת שניתן לכבוש, פניתי לכיוון האחרון שאליו מישהו כמוני מסוגל לפנות. מה שלא הולך בכוח, ובטח שלא במוח, לא הולך ברגל, לא הולך לאף מקום. הוא מכה שורש. אם כל דף הוא ענף שנכרת, ממני אפשר לעשות ספר. ומכיוון שכל כך הוגבלתי בצמיחה פיזית, ואפילו אינטלקטואלית, נדחקתי בחוסר רצון מוחלט לפתרון הסופי המוחלט. כי גם אם גורשתי מחוץ לכל מרחב, אני עדיין נע בזמן, ודווקא בקלות מסחררת, ודווקא כי כלו כל הקיצין, אל קצה הדף האחרון בהיסטוריה! אפשר להיות לכוד בתווך הלא נודע שבין החיים למוות. אבל אולי זו גם הזדמנות לשדך ביניהם, ולראות איזה וולד יצא מחיבור שני אלה. איזה פעוט ינבוט מתחת למדרכה. איך בחוסר אונים מחריד, ובתשוקת חיים מחרידה לא פחות, הוא יבקע את האספלט הסמיך והשחור ללא קץ. שמים! ואתם דורכים עליו. שוב הקדמתי את זמני. אך תפקידו של מנהיג הוא לא להראות לאחרים את הדרך, אלא להיות הוא בעצמו הדרך. אחריי: קדימה! לתוך האדמה. כשתתעוררו יהיה מאוחר מדי. רק אם השורשים עמוק בגיהינום הראש מגיע לגן עדן, ולהיפך, כדי שהשורשים יגיעו השמיימה צריך שהראש יהיה באדמה. מישהו צריך להיות הנחשון שקופץ פנימה ראשון, ולכן גם חוטף את המכה הכי קשה. אני ישן, אבל מוחי קודח! כי ראש ממשלה צריך להקדים את גוף האומה. להיות החלוץ של המחנה, החוזה שמעז לחלום לפני כולם. הנביא של דרך חדשה, ואולי אפילו - תורה חדשה.

בעל החלומות

לא טוב היות העץ לבדו. חלמתי שמיטתי רצופה בכוונות רעות - וזו כמובן הדרך לגן עדן. והפעם מותר לגנוב מהעץ לאור היום, למה לא? רק לא בלילה. אם כן, מה מסתירים שם בחושך, כל כך מושך. אהבה? שוחד? פעילות מעבר לגבולות? מה יכול להיות עד כדי כך כובש - לב. ביום הם שונאים אותי, אבל בלילה…כיבוש היצר משחית. כי כששואפים לעלות מעל לעליונים, צריך גם לדעת לרדת הכי נמוך, מתחת לתחתונים - רק אני נרדם וכבר הם לא מסוגלים להתאפק. ובחושך אני מגלה שהנחש הוא ענף של העץ, איזה תרגיל. והוא מקשה: מה עם הגירוש? מתגעגע לחווה? - לא, רק לעגלים. הצמחונות הורגת. זו לא הבטן המתהפכת, אלא החרב. והוא מתרכך: אז באת רק לגעת או לאכול? ואני מנסה להושיט יד, לתפוס, להשיג, לקחת, אבל כבר מאוחר, הכל חשיכה. הגן נעול. כמובן, לא מי שבפנים כלוא אלא מי שבחוץ. מחוץ לאדמה? אני נבהל ומתעורר מהתרדמה. חסר לי ענף קריטי, והפרי, איפה הוא? גנבים! רק אני נרדם וכבר הם לא מסוגלים להתאפק. ואני מסתכל לכל הכיוונים, 360 מעלות - לא רואים כלום. עטפתם אותי כמו אתרוג, יקר יקר אבל מכוסה כל כך. וקברתם אותי באדמה. אחר היה מת, אבל אני צומח. קולי יוצא אליכם מן האדמה, ארורה האדמה בעבורכם, כי לא אותי כיסיתם, אלא את ערוותכם. לא הספיק לכם עלה אחד לכסות את הבושה, הייתם צריכים עץ שלם, לא נעים לכם לראות גן פתוח. כל חיי אוכל עפר, אבל אני צריך רק לחכות לכם מלמטה. כי מהעפר באתם ואתם עוד תחזרו אליי. זרעי הפורענות היו טמונים פה מהתחלה, אז תמשיכו לטמון את הראש באדמה. כל עם זוכה למנהיגים הראויים לו, ולהיפך. אתם העשבים השוטים שלי ואני פרי הבאושים שלכם. ואהבתנו תלבלב לנצח. אידיליה, הא? גוף בלי ראש וראש בלי גוף, מה הייתם עושים, חתונה? לא, הלוויה. ואני אהבתי אתכם!

שמע ישראל

אני בודד, אני אחד. אנוכי אלוהים אחרים, אשר הוצאתיך מבית אדונים. תעשה לך אלוהי מסכה על פניי. עיניים לי ולא תראו, פה לכם ולא אוכל. תשא את אשת רעך לשווא. תרצח את אביך ואת אמך למען יאריכון ימיך מתחת לאדמה אשר אני נותן לך, כי אנכי פוקד עוון בנים על אבות לאוהביי, ועושה אלפים לשונאיי. תענה את רעך עד שישקר. לא יהיה לך גנבים אחרים על פניי. תחמוד את רעך. תנאף בליל השבת לקדשו. ששת ימים תשבות ותנפוש וביום השביעי תעבוד. אתה עבדך, ובתך בהמתך, ובנך גרך אשר בשעריך. זמור ושכור בבידור אחד. כי ששת ימים עשה את השמים ואת הארץ וביום השביעי שחט ויטרף: ויכלו השמים והארץ וכל צבאם, ויכלה ביום השביעי את כל מלאכתו. ויאמר תאכל הארץ נפש חיה למינה בהמה ורמש ויהי כן. ויאמר יבלעו המים שרץ נפש חיה ועוף יעופף מתחת לארץ. ויכבה את שני המאורות הגדולים ואת הכוכבים. ויאמר יעלו המים מתחת השמים ותעלם היבשה ויהי כן. ויקרע את הרקיע בתוך המים ולא יבדיל בין מים למים. ויאמר יהי חושך ויהי חושך, ויחבר בין האור ובין החושך. וירא כי רע, ויהי ערב ויהי לילה אחרון. באחרית בלע התהום את השמים ואת הארץ.

פי התהום

ועתה שמעו את דבר התהום, תנו לי במה! הקריבו אליי עגל גדול. יותר משהפרה רוצה להמית, העגל רוצה למות. זאת חוקת הפרה קחו לכם תורה אדומה: לך לך אל מולדתך אל בית אביך. קח נא את אביך את יחידך אשר שנאת והורידהו לי שאולה תחת אחד ההרים אשר לא אומר אליך, פן אעשה בך כלה. כי על כל אלה יביאך במשפט - ברוך דיין המת.

ארץ ישראל השמנה

ואירסתיך לי בטבעת אזיקים, ואירסתיך באהבה אסורה, ואירסתיך במאסר עולם. שכחתי לך חסד נעורייך, לכתך אחריי במדבר, רק 40 ק"מ. לכן עוד תשקוני בדמעות. עוד אחבק אתכם בענפיי ואתן לכם את פריי המתוק. אתם תהיו לי לגוף ואני אהיה לכם למוח. אעזור לכם לשכוח. ואתם תשתמשו בכוח. ריחמתם עליי, שפטתם אותי, ריחמתם בלי לשפוט ושפטתם בלי לרחם. אבל אני אשפוט אתכם ברחמים. אני גוזר עליכם המתת חסד. שואה שנייה. הקשיבו לנביא הקרש. שואה שנייה. שואה שנייה. שואה, שואה, שואה שנייה. מי באה? שואה שנייה. באה באה שואה שנייה. בואי שואה, בואי גדולה. בואי כלה, בואי כלה.

חיי לילה


text:
התדרדרות הארץ

יום ראשון: חלומות טכנולוגיים

מדוע אירופה ניצחה? | מהי פונקציית ההאצה של העולם? | מודל עסקי לתרבות | רנקינג לאנשים ברשת החברתית | ממשק באמצעות מבט | משרד האוגמנטד ריאליטי | הדפסת בתים ותשתיות | מכונת אמת נוירולוגית | Brainet במקום Internet

מאת: סטארטאפיסט כורסא

חלומות באוויר ומגדלים פורחים (מקור)

* השאלה החשובה: מדוע אירופה ניצחה? ברנסנס, הטכנולוגיה הקדימה את המדע - והיא שגרמה להתפתחותו (לא להפך - כמו שחושבים, שהמדע גרם לטכנולוגיה. כיום מבינים שהמכשור הקדים את התגליות). אירופה ניצחה בגלל מכשור טכני עדיף (הישג של סוף ימי הביניים!), ולא בגלל הרוח שלה. כלומר הטכנולוגיה ניצחה, ולא אירופה ניצחה. הדפוס, הקיטור, הטלסקופ, הספנות - הישגים טכניים, שהקדימו את המדע מאחוריהם. אבל מה ההבדל בין אירופה לסין למשל? שהטכנולוגיות כן גרמו להתפתחות מדע ותרבות, עד שהרוח שיצרה הטכנולוגיה גדלה והלכה, ומתוך ההגיון הרוחני הפנימי של הטכנולוגיה גם הגיעו ההתפשטות והגילויים והשתלטנות (הרי מהי טכנולוגיה אם לא שליטה בעולם?) והאימפריאליזם המתרחב - זה ההגיון שדחף את אירופה. כלומר, לא רק הטכנולוגיה - אלא החלום היה ההבדל (הקישור בין חלום לטכנולוגיה). לכן חשוב מאוד שהטכנולוגיות החדשות של ימינו יגרמו להתפתחות תרבותית-מדעית חדשה, שלא נהיה רק טכניים כמו הסינים, שלא נהיה רק משתמשים או הנדסאים, אלא מעצבים. איך? באמצעות חלומות טכנולוגיים.

* מהי פונקציית ההאצה ארוכת הטווח של העולם? האם התקדמות העולם היא מעריכית, כלומר האם יש האצה בהאצה שהוא ביחס להתקדמות עצמה, ולכן יכולת החישוב האמיתית שלנו היא מעריכית (גדלה עם הזמן עצמו), או שמא הסיבוכיות שלנו פולינומיאלית? אם ניקח בחשבון כוחות למידתיים קבועים בטווח הארוך (ומישהו מכיר אחרים? איפה הם היו מיליארדי שנים? ובכלל, איפה יש בטבע כוחות שגדלים מעצמם?), סביר שהפונקציה ריבועית, כי התאוצה קבועה ורק המהירות גדלה, ולכן לאורך כל ההיסטוריה התאוצה תמיד נראית אותו דבר, נקודת המבט היא אינווריאנטית לזמן: בכל שלב בהיסטוריה אתה נע מהר מאי פעם, ויש לזה אינספור עדויות, אך אם נשקיף בין היום ללפני שנה, ומהיום לעוד שנה - נגלה קו כמעט ישר. אז איפה היתה הגדילה המעריכית? אינך יכול להרגיש את המהירות, אלא רק את התאוצה - זו תורת היחסות. ומהו הכוח שמוביל להאצה ודוחף קדימה? החלום הטכנולוגי, שתמיד קדימה בצעד אחד, ולא יושב בסוף ההיסטוריה, כמו החלום המשיחי.

* חייבים מודל עסקי לתרבות - אחרת היא תמות. כיום אין. לכן, צריך תשלום באמצעות כוח מחשוב, וזה ההומניזם הבא. מודל כלכלי לספרות - הזמן שאתה קורא במחשב הוא הזמן שהמעבד במחשב שלך נותן לסופר. וכנ"ל הזמן שאתה שומע מוזיקה או רואה סרט, או כל יצירה משועתקת. וכוח החישוב הזה שווה ערך במטבע וירטואלי, או בחישוב בעל צורך אמיתי שמוכרים כמחשב על. כלומר צריך תוכנה שהיא קופסא שחורה שמעבירה את כוח החישוב שלך לתאגיד חיצוני אמין ואחראי בלי שאפשר לפרוץ מתוכה החוצה, וזה מה שיציל את התרבות. זה בעצם מאפשר מיני-תשלומים אוניברסליים בלי שתאלץ לפתוח את הארנק, והתשלום האמיתי הוא בחשמל. חלק קטן מחשבון החשמל שלך יהיה תשלום על הספר שקראת, תוך שימוש במשאב שקנית (המחשב). זה גם יעביר לניצולת גבוהה בהרבה את המחשוב בעולם, כי מודל התשלומים הזה יכול להיות גם עבור תוכנות. ברגע שאפל פתחה חנות אפליקציות, וקישרה בין הכסף למפתחים, נוצרה פריחה של תוכנה. ככה תשלומים כאלה יוכלו ליצור פריחה של תכנים. וזה יהפוך את המשוואה זמן שווה כסף - לכסף שווה זמן (חישוב). מהות הכסף תובן כזמן חישוב, ואז יבינו למה עלות של מוצר עולה בכל שלב בשרשרת האספקה, כי מתבצע חישוב (גם ניהול זה חישוב).

* צריך איחוד רשתות בין הרשת החברתית לרשת האתרים (המופרדות כיום), כולל רנקינג לאנשים (כמו שיש לאתרים), מה שיאפשר את החזרת ההיררכיות - נגד תרבות פופולארית (כמות האנשים מול איכותם). במיוחד חשובה הדירוג לאנשים ברשת החברתית, וכך הרשת החברתית תהיה כמו נוירונים. ואז יהיו אנשים שהם האב (hub), ומעבירים רעיונות לציבור גדול יותר, כמו עורכים - והראשון ששלח לי את הרעיון (למשל שיתף פוסט שאהבתי) יעלה בדירוג, לפי כלל הב (hebb). הדירוג לתרבות יצור מחדש את ההיררכיה התרבותית והחברתית, וזה יהיה סוף התרבות הנמוכה שמתחזה לגבוהה. משם האב - להב.

* ככל שהממשק יותר אינטימי, ככה הוא יותר יעיל ופנימי לאדם, וזו היתה מהפכת מסכי המגע, או לפניה מערכות ההפעלה הויזואליות (חלונות), או היכולת לחפש בשפה חופשית (גוגל), או בכלל מהפכת המחשב האישי (במקום כרטיסים מנוקבים). כלומר כל החברות והמהפכות הגדולות היו מהפכות בממשק. והממשק האחרון האינטימי ביותר לפני כניסה ממש לתוך המוח - הוא העיניים. הראשון שיבסס ממשק לפי מה שאנחנו מסתכלים עליו במסך ואיך שאנחנו מסתכלים (באמצעות מצלמה שרואה את עינינו בקדמת המסך, למשל) - יעשה מהפכה כמו מייקרוסופט ואפל. יש באישון המון מידע על מה שמעניין אותנו באמת, והרצונות שלנו, וזה מהיר ויעיל יותר אפילו מאצבע, וניתן לבסס על זה שליטה במערכת. העיניים הן ראי הנפש. ומכיוון שהמקום הנכון לממשק כזה במשקפי גוגל, ואז גם אפשר לראות על מה אדם מסתכל בעולם ולא רק במסך, מתבקש לשלב את זה גם עם אוגמנטד ריאליטי. אבל הדבר החשוב מבחינה פילוסופית בממשק החדש יהיה המיזוג בין התפיסה שלנו לרצון שלנו ולשליטה שלנו. כי העיניים גם רואות, גם מראות מה מושך, ואז גם מבצעות, מה שבעבר היה שלוש פונקציות נפרדות. What you see is what you get - בדרך ל-"מה שאתה חושב זה מה שאתה מקבל". כלומר יש כאן הקרסה של הבעיה הפסיכופיזית לא מהחוץ כלפי פנים (שהאדם יתפוס בתוכו את העולם האמיתי בחוץ), אלא מהפנים כלפי החוצה (שהעולם החיצוני ישלט בידי עולמו הפנימי של האדם).

* ההבטחה הגדולה באוגמנטד ריאליטי היא משרד של אוגמנטד ריאליטי שבו אפשר לעבוד מהבית, ולעבור את סף הקשר האנושי והיחס האנושי שדורש המוח החברתי שלנו - מרחוק (הטכנולוגיה קרובה לשם), כך שמשרד אמיתי לא יותר יעיל מביתי. ואז רוב האוכלוסיה תעבוד מהבית, תוך ביטול הפקקים, הזיהום, קריסת התשתיות, ויתרונות האורבניות. תוכל להיות מגמת נגד לאורבניזציה. זה הסיכוי של כדור הארץ מול ההתחממות הגלובלית. בלי פגישות עסקיות, ועם הרבה פחות נסיעות שאינן של סחורות. בני האדם יהפכו לבני בית, כמו חיות מחמד, ובמיוחד חתולים. החתולים ישגשגו.

* הדפסת בתים ותשתיות וכבישים ע"י רובוט ומשאית-מדפסת תאפשר הוזלה ניכרת שלהם, והדבר היקר ביותר בכלכלה יהפוך לזול בהרבה. אחרי מהפכת ההדפסה של מוצרים הייצור יהפוך כמו החקלאות, מבחינת חשיבותו, והיא תעשה למהפכה התעשייתית מה שהמהפכה התעשייתית עשתה למהפכה החקלאית. התוצאה תהיה הוזלה ניכרת של העולם החומרי כולו - וניצחון הרוח.

* אחרי מכונת אמת במוח אף אחד לא יוכל לשקר לרשויות. בדיקות בכל התפקידים תאפשר ממשל בלי שחיתות, ותיווצר מהפכה פלילית שתייתר חלק ניכר מהמערכת המשפטית והמשטרתית. מספיק יהיה לשאול את החשוד אם ביצע את הפשע, כי ניתן לראות בדימות תפקודי של המוח אם הוא משקר. בנוסף צריך להחזיק מעל כל עיר מזל"ט (מסוג ארגוס) או מוט גבוה שיצלם אותה מלמעלה כל הזמן (או במכ"ם דופלר שמזהה תנועות) וישמור את הסרט, ויאפשר פענוח פשעים לאחור. נוכל לדעת מאיפה יצאה המכונית שהגיעה לזירת הפשע, ולעקוב אחרי מסלולה חודשים אחורה. גם מיני מזל"ט בגודל זבוב ישנה את עולם המעקב, ובכלל זה המודיעין. אבל בשביל זה לא חייבים להצליח לבנות מזל"ט בגודל חרק, או מכרסם, או ציפור. ניתן להשתמש בחרק, במכרסם ובציפור עצמם, ולשלוט בהם באמצעות אלקטרודות לאיזור ההנאה במוח ואילופם, ורק את המצלמה יש למזער על גבם, או אפילו להשתיל בתוכם. ואז ההסוואה תהיה מושלמת. מות הפשע הישן, הפשע הפיזי, כשאנשים פחות יצאו מהבית וכל הסביבה הפיזית תהיה מנוטרת, יכריח את הפשע לעבור לרוח. לסייבר למשל. ואלימות רוחנית, כמו גניבת זהות וכסף וביוש, היא הרבה פחות אלימה מאלימות פיזית.

* השלב האחרון יהיה Brainet במקום Internet, בהתחלה תוך חיקוי של הקשרים בתוך המוח לקשרים בין מוחות שונים (למשל העתקת מנגנוני הקשרים בין נוירונים לקשרים בין אנשים ברשת החברתית), ובהמשך ממש קשרים פנימיים יותר ויותר לתוך מוחות. זה הכיוון הכללי הגדול. לא הבינה המלאכותית, שנוטים להגזים בהתעסקות בה ובמהירות הגעתה. עד שהיא תגיע היא כבר לא תהיה מהפכה כי הבינה שלנו עצמה כבר תהיה מלאכותית ומשולבת עם המחשב ללא הפרד, ועם מוחות אחרים ללא הפרד. זה כבר יהיה קומפלקס אחד גדול, אבל האיום שלנו מהבלעות בספירה כזאת כאינדיבידואלים הוא גדול מדי, ולכן מעדיפים לדמיין בינה מלאכותית כאידיאל העתידני, שכמה שהוא מאיים, הוא לא לפחות אינדיבידואל כמונו, ולכן גם אולי עוין, מה שאיתו אנחנו יודעים להתמודד, בניגוד לבן-זוג, שנבלעים בתוכו. מעדיפים מלחמה על אהבה, ודמות אויב על דמות אוהב. ואולי זה גם הבדל בין גברים לנשים, שגברים מפחדים להיבלע.

* מה היה האדם? המעבר מאבולוציה אנכית לאבולוציה אופקית. ולמעשה החזרה אליה (כי החיים התחילו מהעברת גנים בין תאים ללא הולדה. אינטרנט של אורגניזמים. ורק בשלב השני עברנו לאבולוציה של הורשת גנים). לא עוד קו תורשה מלמעלה למטה - מאב לבן, אלא קווים מקבילים בין בני אדם, דרך הלמידה. ההיסטוריה כולה היא התגברות הקשרים האופקיים בהדרגה על חשבון האנכיים, ולכן האינטרנט מבטלת את הילודה בימינו. ולכן להיסטוריה כן יש מטרה: הפיכתנו למוח אחד גדול. למין של נמלים רוחניות. זה לא מדע בדיוני אלא רוח בדיונית. ואז כבר לא יהיו מלחמות אלא התלבטויות. ולא תהיה היסטוריה אלא למידה.

פילוסופיה של העתיד

domain: philosophy

html_raw:
<!DOCTYPE html><meta charset="utf-8"><meta name="viewport" content="width=device-width, initial-scale=1.0"><title>יום ראשון: חלומות טכנולוגיים - פילוסופיה של העתיד - התדרדרות הארץ</title><link rel="icon" type="image/png" href="favicon-192x192.png" sizes="192x192"><link rel="apple-touch-icon" sizes="180x180" href="apple-touch-icon-180x180.png"><link rel="canonical" href="https://hitdarderut-haaretz.org/filosofia74" /><meta property="og:image" content="https://degeneration-of-nation.org/img/techdream.jpg" /><link rel="license" href="https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/"><link rel="stylesheet" href="styles.css"><link rel="stylesheet" href="column.css"><link rel="stylesheet" href="article.css">
התדרדרות הארץ

יום ראשון: חלומות טכנולוגיים

מדוע אירופה ניצחה? | מהי פונקציית ההאצה של העולם? | מודל עסקי לתרבות | רנקינג לאנשים ברשת החברתית | ממשק באמצעות מבט | משרד האוגמנטד ריאליטי | הדפסת בתים ותשתיות | מכונת אמת נוירולוגית | Brainet במקום Internet

מאת: סטארטאפיסט כורסא

חלומות באוויר ומגדלים פורחים  (מקור)

השאלה החשובה: מדוע אירופה ניצחה? ברנסנס, הטכנולוגיה הקדימה את המדע - והיא שגרמה להתפתחותו (לא להפך - כמו שחושבים, שהמדע גרם לטכנולוגיה. כיום מבינים שהמכשור הקדים את התגליות). אירופה ניצחה בגלל מכשור טכני עדיף (הישג של סוף ימי הביניים!), ולא בגלל הרוח שלה. כלומר הטכנולוגיה ניצחה, ולא אירופה ניצחה. הדפוס, הקיטור, הטלסקופ, הספנות - הישגים טכניים, שהקדימו את המדע מאחוריהם. אבל מה ההבדל בין אירופה לסין למשל? שהטכנולוגיות כן גרמו להתפתחות מדע ותרבות, עד שהרוח שיצרה הטכנולוגיה גדלה והלכה, ומתוך ההגיון הרוחני הפנימי של הטכנולוגיה גם הגיעו ההתפשטות והגילויים והשתלטנות (הרי מהי טכנולוגיה אם לא שליטה בעולם?) והאימפריאליזם המתרחב - זה ההגיון שדחף את אירופה. כלומר, לא רק הטכנולוגיה - אלא החלום היה ההבדל (הקישור בין חלום לטכנולוגיה). לכן חשוב מאוד שהטכנולוגיות החדשות של ימינו יגרמו להתפתחות תרבותית-מדעית חדשה, שלא נהיה רק טכניים כמו הסינים, שלא נהיה רק משתמשים או הנדסאים, אלא מעצבים. איך? באמצעות חלומות טכנולוגיים.

מהי פונקציית ההאצה ארוכת הטווח של העולם? האם התקדמות העולם היא מעריכית, כלומר האם יש האצה בהאצה שהוא ביחס להתקדמות עצמה, ולכן יכולת החישוב האמיתית שלנו היא מעריכית (גדלה עם הזמן עצמו), או שמא הסיבוכיות שלנו פולינומיאלית? אם ניקח בחשבון כוחות למידתיים קבועים בטווח הארוך (ומישהו מכיר אחרים? איפה הם היו מיליארדי שנים? ובכלל, איפה יש בטבע כוחות שגדלים מעצמם?), סביר שהפונקציה ריבועית, כי התאוצה קבועה ורק המהירות גדלה, ולכן לאורך כל ההיסטוריה התאוצה תמיד נראית אותו דבר, נקודת המבט היא אינווריאנטית לזמן: בכל שלב בהיסטוריה אתה נע מהר מאי פעם, ויש לזה אינספור עדויות, אך אם נשקיף בין היום ללפני שנה, ומהיום לעוד שנה - נגלה קו כמעט ישר. אז איפה היתה הגדילה המעריכית? אינך יכול להרגיש את המהירות, אלא רק את התאוצה - זו תורת היחסות. ומהו הכוח שמוביל להאצה ודוחף קדימה? החלום הטכנולוגי, שתמיד קדימה בצעד אחד, ולא יושב בסוף ההיסטוריה, כמו החלום המשיחי.

חייבים מודל עסקי לתרבות - אחרת היא תמות. כיום אין. לכן, צריך תשלום באמצעות כוח מחשוב, וזה ההומניזם הבא. מודל כלכלי לספרות - הזמן שאתה קורא במחשב הוא הזמן שהמעבד במחשב שלך נותן לסופר. וכנ"ל הזמן שאתה שומע מוזיקה או רואה סרט, או כל יצירה משועתקת. וכוח החישוב הזה שווה ערך במטבע וירטואלי, או בחישוב בעל צורך אמיתי שמוכרים כמחשב על. כלומר צריך תוכנה שהיא קופסא שחורה שמעבירה את כוח החישוב שלך לתאגיד חיצוני אמין ואחראי בלי שאפשר לפרוץ מתוכה החוצה, וזה מה שיציל את התרבות. זה בעצם מאפשר מיני-תשלומים אוניברסליים בלי שתאלץ לפתוח את הארנק, והתשלום האמיתי הוא בחשמל. חלק קטן מחשבון החשמל שלך יהיה תשלום על הספר שקראת, תוך שימוש במשאב שקנית (המחשב). זה גם יעביר לניצולת גבוהה בהרבה את המחשוב בעולם, כי מודל התשלומים הזה יכול להיות גם עבור תוכנות. ברגע שאפל פתחה חנות אפליקציות, וקישרה בין הכסף למפתחים, נוצרה פריחה של תוכנה. ככה תשלומים כאלה יוכלו ליצור פריחה של תכנים. וזה יהפוך את המשוואה זמן שווה כסף - לכסף שווה זמן (חישוב). מהות הכסף תובן כזמן חישוב, ואז יבינו למה עלות של מוצר עולה בכל שלב בשרשרת האספקה, כי מתבצע חישוב (גם ניהול זה חישוב).

צריך איחוד רשתות בין הרשת החברתית לרשת האתרים (המופרדות כיום), כולל רנקינג לאנשים (כמו שיש לאתרים), מה שיאפשר את החזרת ההיררכיות - נגד תרבות פופולארית (כמות האנשים מול איכותם). במיוחד חשובה הדירוג לאנשים ברשת החברתית, וכך הרשת החברתית תהיה כמו נוירונים. ואז יהיו אנשים שהם האב (hub), ומעבירים רעיונות לציבור גדול יותר, כמו עורכים - והראשון ששלח לי את הרעיון (למשל שיתף פוסט שאהבתי) יעלה בדירוג, לפי כלל הב (hebb). הדירוג לתרבות יצור מחדש את ההיררכיה התרבותית והחברתית, וזה יהיה סוף התרבות הנמוכה שמתחזה לגבוהה. משם האב - להב.

ככל שהממשק יותר אינטימי, ככה הוא יותר יעיל ופנימי לאדם, וזו היתה מהפכת מסכי המגע, או לפניה מערכות ההפעלה הויזואליות (חלונות), או היכולת לחפש בשפה חופשית (גוגל), או בכלל מהפכת המחשב האישי (במקום כרטיסים מנוקבים). כלומר כל החברות והמהפכות הגדולות היו מהפכות בממשק. והממשק האחרון האינטימי ביותר לפני כניסה ממש לתוך המוח - הוא העיניים. הראשון שיבסס ממשק לפי מה שאנחנו מסתכלים עליו במסך ואיך שאנחנו מסתכלים (באמצעות מצלמה שרואה את עינינו בקדמת המסך, למשל) - יעשה מהפכה כמו מייקרוסופט ואפל. יש באישון המון מידע על מה שמעניין אותנו באמת, והרצונות שלנו, וזה מהיר ויעיל יותר אפילו מאצבע, וניתן לבסס על זה שליטה במערכת. העיניים הן ראי הנפש. ומכיוון שהמקום הנכון לממשק כזה במשקפי גוגל, ואז גם אפשר לראות על מה אדם מסתכל בעולם ולא רק במסך, מתבקש לשלב את זה גם עם אוגמנטד ריאליטי. אבל הדבר החשוב מבחינה פילוסופית בממשק החדש יהיה המיזוג בין התפיסה שלנו לרצון שלנו ולשליטה שלנו. כי העיניים גם רואות, גם מראות מה מושך, ואז גם מבצעות, מה שבעבר היה שלוש פונקציות נפרדות. What you see is what you get - בדרך ל-"מה שאתה חושב זה מה שאתה מקבל". כלומר יש כאן הקרסה של הבעיה הפסיכופיזית לא מהחוץ כלפי פנים (שהאדם יתפוס בתוכו את העולם האמיתי בחוץ), אלא מהפנים כלפי החוצה (שהעולם החיצוני ישלט בידי עולמו הפנימי של האדם).

ההבטחה הגדולה באוגמנטד ריאליטי היא משרד של אוגמנטד ריאליטי שבו אפשר לעבוד מהבית, ולעבור את סף הקשר האנושי והיחס האנושי שדורש המוח החברתי שלנו - מרחוק (הטכנולוגיה קרובה לשם), כך שמשרד אמיתי לא יותר יעיל מביתי. ואז רוב האוכלוסיה תעבוד מהבית, תוך ביטול הפקקים, הזיהום, קריסת התשתיות, ויתרונות האורבניות. תוכל להיות מגמת נגד לאורבניזציה. זה הסיכוי של כדור הארץ מול ההתחממות הגלובלית. בלי פגישות עסקיות, ועם הרבה פחות נסיעות שאינן של סחורות. בני האדם יהפכו לבני בית, כמו חיות מחמד, ובמיוחד חתולים. החתולים ישגשגו.

הדפסת בתים ותשתיות וכבישים ע"י רובוט ומשאית-מדפסת תאפשר הוזלה ניכרת שלהם, והדבר היקר ביותר בכלכלה יהפוך לזול בהרבה. אחרי מהפכת ההדפסה של מוצרים הייצור יהפוך כמו החקלאות, מבחינת חשיבותו, והיא תעשה למהפכה התעשייתית מה שהמהפכה התעשייתית עשתה למהפכה החקלאית. התוצאה תהיה הוזלה ניכרת של העולם החומרי כולו - וניצחון הרוח.

אחרי מכונת אמת במוח אף אחד לא יוכל לשקר לרשויות. בדיקות בכל התפקידים תאפשר ממשל בלי שחיתות, ותיווצר מהפכה פלילית שתייתר חלק ניכר מהמערכת המשפטית והמשטרתית. מספיק יהיה לשאול את החשוד אם ביצע את הפשע, כי ניתן לראות בדימות תפקודי של המוח אם הוא משקר. בנוסף צריך להחזיק מעל כל עיר מזל"ט (מסוג ארגוס) או מוט גבוה שיצלם אותה מלמעלה כל הזמן (או במכ"ם דופלר שמזהה תנועות) וישמור את הסרט, ויאפשר פענוח פשעים לאחור. נוכל לדעת מאיפה יצאה המכונית שהגיעה לזירת הפשע, ולעקוב אחרי מסלולה חודשים אחורה. גם מיני מזל"ט בגודל זבוב ישנה את עולם המעקב, ובכלל זה המודיעין. אבל בשביל זה לא חייבים להצליח לבנות מזל"ט בגודל חרק, או מכרסם, או ציפור. ניתן להשתמש בחרק, במכרסם ובציפור עצמם, ולשלוט בהם באמצעות אלקטרודות לאיזור ההנאה במוח ואילופם, ורק את המצלמה יש למזער על גבם, או אפילו להשתיל בתוכם. ואז ההסוואה תהיה מושלמת. מות הפשע הישן, הפשע הפיזי, כשאנשים פחות יצאו מהבית וכל הסביבה הפיזית תהיה מנוטרת, יכריח את הפשע לעבור לרוח. לסייבר למשל. ואלימות רוחנית, כמו גניבת זהות וכסף וביוש, היא הרבה פחות אלימה מאלימות פיזית.

השלב האחרון יהיה Brainet במקום Internet, בהתחלה תוך חיקוי של הקשרים בתוך המוח לקשרים בין מוחות שונים (למשל העתקת מנגנוני הקשרים בין נוירונים לקשרים בין אנשים ברשת החברתית), ובהמשך ממש קשרים פנימיים יותר ויותר לתוך מוחות. זה הכיוון הכללי הגדול. לא הבינה המלאכותית, שנוטים להגזים בהתעסקות בה ובמהירות הגעתה. עד שהיא תגיע היא כבר לא תהיה מהפכה כי הבינה שלנו עצמה כבר תהיה מלאכותית ומשולבת עם המחשב ללא הפרד, ועם מוחות אחרים ללא הפרד. זה כבר יהיה קומפלקס אחד גדול, אבל האיום שלנו מהבלעות בספירה כזאת כאינדיבידואלים הוא גדול מדי, ולכן מעדיפים לדמיין בינה מלאכותית כאידיאל העתידני, שכמה שהוא מאיים, הוא לא לפחות אינדיבידואל כמונו, ולכן גם אולי עוין, מה שאיתו אנחנו יודעים להתמודד, בניגוד לבן-זוג, שנבלעים בתוכו. מעדיפים מלחמה על אהבה, ודמות אויב על דמות אוהב. ואולי זה גם הבדל בין גברים לנשים, שגברים מפחדים להיבלע.

מה היה האדם? המעבר מאבולוציה אנכית לאבולוציה אופקית. ולמעשה החזרה אליה (כי החיים התחילו מהעברת גנים בין תאים ללא הולדה. אינטרנט של אורגניזמים. ורק בשלב השני עברנו לאבולוציה של הורשת גנים). לא עוד קו תורשה מלמעלה למטה - מאב לבן, אלא קווים מקבילים בין בני אדם, דרך הלמידה. ההיסטוריה כולה היא התגברות הקשרים האופקיים בהדרגה על חשבון האנכיים, ולכן האינטרנט מבטלת את הילודה בימינו. ולכן להיסטוריה כן יש מטרה: הפיכתנו למוח אחד גדול. למין של נמלים רוחניות. זה לא מדע בדיוני אלא רוח בדיונית. ואז כבר לא יהיו מלחמות אלא התלבטויות. ולא תהיה היסטוריה אלא למידה.

פילוסופיה של העתיד


html_raw:
<!DOCTYPE html><meta charset="utf-8"><meta name="viewport" content="width=device-width, initial-scale=1.0"><title>המין הפילוסופי - פילוסופיה של העתיד - התדרדרות הארץ</title><link rel="icon" type="image/png" href="favicon-192x192.png" sizes="192x192"><link rel="apple-touch-icon" sizes="180x180" href="apple-touch-icon-180x180.png"><link rel="canonical" href="https://hitdarderut-haaretz.org/filosofia12" /><meta property="og:image" content="https://degeneration-of-nation.org/img/bananabrain.jpg" /><link rel="license" href="https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/"><link rel="stylesheet" href="styles.css"><link rel="stylesheet" href="column.css"><link rel="stylesheet" href="article.css">
התדרדרות הארץ

המין הפילוסופי

למה צריך לעבור למטריארכיה ומצד שני להבין שהמצב שבו גברים זוכים ברוב מוחלט של פרסי הנובל הוא נורמלי ונכון? מהו השקר הגדול ביותר של מבחני האייקיו מבחינה מדעית - שהחברה לא מוכנה להכיר בו מסיבות חברתיות? מדוע נעצרה עליית האינטליגנציה אצל היהודים? למה העם היהודי היה צריך לעבור לניב יהודי של הלינגואה פרנקה האנגלית, כפי שעבר בעבר לארמית, ערבית יהודית, ספניולית ויידיש? ומדוע קפקא הסתיר את ההשפעה הכי משמעותית על כתיבתו?

מאת: פילוסופית מאסכולת נתן

מלחמת המינים: מוח שניזון מתסכול יותר יצירתי ממוח שניזון מסיפוק  (מקור)

מה שייקספיר צריך לעשות כדי להוכיח שאין לו אחות?

האם גברים יותר טובים בחשיבה מופשטת ויצירתית מנשים? על פניו, עולה שכן, ומי שטוען אחרת צריך להסביר. אם גברים היו יותר גבוהים מנשים ב-3 ס"מ בממוצע, משהו חסר חשיבות ביומיום, ושתיהן התפלגויות זהות, כמה אחוזים ממאה האנשים הגבוהים בעולם היו גברים? ואם ההתפלגויות אינן זהות, ולגברים התפלגות רחבה יותר ויותר שונות ביניהם? (כפי שאנו יודעים בכמעט כל תחום מדיד, כולל אינטליגנציה. יש יותר גברים מפגרים ויותר גאונים - ובכלל יש יותר מוטציות אצל גברים, מסיבות אבולוציונית). אין כמעט ציירות, לעומת זה שכן יש משוררות, גם היסטורית, וזה כי כנראה לגברים יש יתרון גנטי בציור, במיוחד בתפיסת חלל (אם כי לנשים יש יתרון בתפיסת צבע, אבל מה שחשוב בציור זה הקומפוזיציה, לכו גם אין נשים מלחינות, ולעומת זאת יש הרבה סופרות). יש יותר אחוז של נשים שליטות מאשר של נשים ציירות בהיסטוריה. דווקא אם נסתכל בהיסטוריה אחורה, נראה באיזה תחומים נשים יותר טובות מאחרים, והגיעו בהם להישגים למרות המניעות, במגוון סביבות היסטוריות. למשל, נדמה שנשים טובות יותר במתמטיקה מאשר בפיזיקה תיאורטית או בפילוסופיה. כבר עבר מספיק זמן של פמיניזם כדי שאם נשים היו טובות כמו גברים הטופ שלהן היה צריך להיות גלוי (הטופ יחסית גלוי יותר מהממוצע - קשה יותר להסתיר גאונות אמיתית). ולכן הגיוני לגמרי להשקיע בגברים יותר מנשים במקצועות כאלה, כל עוד לא מפספסים את הגאונות מבין הנשים (שאז המחיר כבד). במה נשים רגילות טובות יותר מגברים רגילים? נשים עברו אופטימיזציה הרבה יותר גבוהה ואכזרית מגברים להיות אמהות, ובמידה פחותה בנות זוג. ככה שהן יותר טובות בהורות ובזוגיות ובהוראה ובפסיכולוגיה, ולכן הפמיניזם פגע בנשים, כי הרס את מבנה המשפחה ואת ערכה, שהיו מקור ההצטיינות הזמין ביותר עבורן, וכעת הן מתמודדות מול גברים, ותמיד ממורמרות בגלל דלילותן ברמות הגבוהות ולכן כפיפותן לגברים. לכן הן יותר מדוכאות כיום, כשהן בפירמות ובחברות בשליטה גברית ישירה, מאשר בעבר. שלא לדבר על זה שחלקן יותר בודדות, מה שלא היה בעבר. מה ניתן להציע כיום לנשים הרגילות? במקום אידיאולוגיה - דת. דת שמכבדת נשים ונותנת להן מקום מיוחד. כמו המוטציה של היהדות המודרנית, רק בלי ההיסטוריה הבעייתית והלא מכבדת עבורן, שנצרכת להמון אפולוגטיקה ודיסוננסים קוגנטיביים. לכן תיתכן דת נשית, חזקה, שתתן להן כוח לשנות את העולם באמת. מול מוסדות השלטון שהם עדיין גבריים - דת יכולה להיות נשית. מאמינות כל העולם התאחדו. הבעיה היא גם שנשים הן אמהות הרבה פחות טובות מפעם, כי הן מפחדות מהטכנולוגיה, מההיררכיה, ואפילו מהתרבות. וגם משקיעות מעבר לסף היעילות בכל ילד על חשבון מספר הילדים. אבל במה נשים באמת טובות מגברים, היסטורית, כך שהגיוני לתת להן לשלוט בתחום? בשלטון. לעומת מספר מצומצם יחסית של שליטות ביחס לשליטים - השליטות בלטו לטובה משמעותית, וחלקן היו גדולות מאוד ובעלות עוצמה רבה - אך מצד שני פחות עסקו בכיבוש ולחימה, אלא צברו כוח בהדרגה. כלומר, מה שהגיוני הוא לתת לנשים דווקא את התחום הפוליטי, שבו יחסי האנוש חשובים, וכך גם את התחום המשטרתי-משפטי-דיפלומטי-פרלמנטרי-וכו', כלומר את כל התחום השלטוני, בגלל נטייתן הפחותה לאלימות פיזית. רק הנטייה הפחותה הזו כבר מצדיקה העברה של השליטה על החברה לנשים - ומעבר לחברה מטריארכלית. לכן צריך לקבוע שרק נשים זכאיות להיבחר ולשלוט, ולשמור את זכות הבחירה לגברים רק מפחד לאפלייתם. בשלטון דווקא עדיף אייקיו לא גבוה מדי, אם כי גבוה מהממוצע, ולכן אסור לתת לגאונים לשלוט, בניגוד לתחומים אחרים שבהם כדאי לטפח את הגאונים. יש גם פחות נשים פסיכופתיות, ורק זה כבר מצדיק מעבר למטריארכיה.

הצביעות הגדולה

בגלל שהינדסו את מבחני האינטליגנציה כך שגברים ונשים (ולא, למשל, שחורים ולבנים) יקבלו אותו ממוצע, כי החברה לא היתה מסוגלת לעכל תוצאה אחרת (המבחן לא היה זוכה להיחשב מהימן אחרת), אנחנו לא באמת יודעים שלנשים ולגברים יש אותה רמת אינטליגנציה, ולמעשה סביר שזה לא כך. יתכן שהממוצע הנשי גבוה מהגברי ויתכן להפך, אבל ברור שבקצוות הגבוהים והנמוכים לגברים יש יתרון משמעותי, לכן גם אם לא צריכה להיות אפליה בין בוגרים על סמך מין, המשמעות היא שבחינוך יש להעדיף להשקיע בגברים, או ליתר דיוק גברים מוכשרים (ובגיל הרך עוד לא יודעים מי המוכשרים). כי באינטליגנציה השלם קטן מסך חלקיו. האנושות כולה ביחד אולי חכמה פי כמה מאות מבן אדם אחד ולא פי מיליארדים. שני אנשים עם אייקיו שמונים לא חכמים כמו אדם אחד עם אייקיו 160. למעשה אולי צריך מדינה של מיליון אנשים עם אייקיו 80 כדי להתחרות עם בנאדם אחד עם אייקיו 160 באינטליגנציה, למשל במשחק שח, או בהתקדמות מדעית תרבותית. מדינה שבה יש מיליון אנשים עם אייקיו 100 ועוד אלף אנשים עם אייקיו 160 שנמצאים בבירה תנצח בטווח הארוך מדינה שבה לכל המיליון יש אייקיו 120, או מדינה שבה האנשים עם אייקיו 160 מפוזרים שווה בשווה. תורי הזהב היו תקופות שפתאום נוצר קשר בין כל מאגר הגאונים הפוטנציאלי והם התרכזו במקום אחד או בשיח אחד. למרות שהם תמיד היו קיימים לפני כן במפוזר באוכלוסיה והשפעתם היתה נמוכה. האנושות מתדרדרת בגלל התפזרות המרכז התרבותי. וגם ישראל מתדרדרת בגלל הפיצול החברתי-דתי, שמפריד את הגאונים לשיחים נפרדים, בניגוד לגולה שבה פיצול פוליטי וכלכלי לא מפריע לזה שכל הגאונים באותו שיח, מעצם זה שהם יהודים. העליונות הסבירה הגנטית של יהודים באינטליגנציה מראה שלאנושות היה עוד הרבה מה להרוויח משיפור האינטליגנציה באמצעות רבייה מלאכותית, אבל גם שכנראה יש חסם אינטליגנציה בגנום הנוכחי, נגיד של 200, כמו שיש אולי חסם על הגיל המקסימלי של 120. אם היינו מרבים אחד עם השני מאריכי ימים (כמובן לא יכולנו לדעת מראש) אז אולי היינו מאריכים את תוחלת החיים. מה שקלקל לאנושות את עליית האינטליגנציה היא המשיכה האנושית ליופי, ששוב ושוב ערבב את האינטליגנציה הגבוהה עם הנמוכה, וגרם בעיקר לעליית היופי של המין האנושי, ולא לעליית האינטליגנציה. ואכן אדם מכוער דומה לקוף. במיוחד גבר, ששם היתה פחות ברירה בכיוון היופי. מלבד היהדות לא היתה אף תנועה אנושית שהרביעה אנשים בכיוון האינטליגנציה. וגם אצל היהדות מדובר בכמה עשרות דורות ולא בגישה מקיפה אלא בתוצר לוואי של מגמות אחרות. ועדיין זה עזר ליהדות להיות חזקה בעולם בערך כמו מיליארד בני אדם, כסדר גודל, כלומר פי מאה מגודלה, רק בגלל עוד לכל היותר עשרים אחוז באינטליגנציה, וכנראה פחות (בממוצע הרבה פחות, אבל מדובר על האליטה). ניתן ליצור מדד שבו כל עשר אחוז באינטליגנציה, כסדר גודל, שווה פי 10 אנשים. מכאן שרק חיבור יותר אדיטיבי של האינטליגנציה, בעזרת רשת מוחות, תוכל להתחרות במחשב, שהאינטליגנציה שלו ככל הנראה גדלה מעריכית, ועברה כבר את זו של זבוב. וכל השאלה מה יקרה קודם. יש את כל הסיבות להאמין שרשת המוחות תקרה לפני הבינה המלאכותית, ואז היהודים יאבדו את יתרונם, בהדרגה, ככל שהרשת תהיה יותר אדיטיבית. אבל בגלל הטמטום של הרשת הנוכחית, לא בטוח שיהיה כל כך קל להגיע מהר לרשת אדיטיבית יותר מהיום, ויתכן שיקרה להפך. שובר השוויון יכול להיות האפשרות להנדס תורי זהב באמצעות הרשת, כלומר חיבור בין הגאונים בלבד. בסופו של דבר, מה שגרם לזה שנשים, על פניו, פחות חכמות מגברים (או לפחות פחות חכמות מפילוסופים נתנייתים), זה דווקא שגברים יותר נמשכים ליופי נשי. ולכן נשים נבררות יותר על פי יופי ופחות, באופן יחסי, על פי אינטליגנציה. לכן גם נשים הרבה יותר יפות מגברים. אם נשים היו שטחיות כמו גברים, וכנראה שהן לא היו הרבה פחות שטחיות (אחרת ההבדלים בין המינים היו יותר מובהקים וגברים היו יותר חכמים בהרבה מנשים, מה שבטוח לא נכון), אז גברים היו יפים כמו נשים וחכמים באותה מידה. יתכן גם הסבר אחר שהגנים לחכמה וליופי משפיעים על שני המינים כמעט באותה מידה, ולכן מה שנוצר הוא מיצוע בין המינים בשני התחומים, אבל כמו ביופי, זה כנראה לא מאפס את ההבדלים.

חכמי עירך קודמים

השואה היא כישלון ענק של העם היהודי, אבל מי שלוקח סיכונים גדולים, והולך בגדולות, גם נכשל בגדולות. ודוגמא להליכה בגדולות היא מדינת ישראל. כל השאלה של השטחים היא שאלה האם להלך בגדולות ולקחת סיכון. יתכן שעם אחר אחרי השואה לא היה לוקח את הסיכון של מדינת ישראל - ויתכן שהוא היה צודק, לאור רמתה התרבותית - אלא הופך לאליטה של העולם. אם העם היהודי היה נשאר מפוזר בגלויות השונות, אך שומר על רשת קשרים, היתרון שלו בעידן הגלובליזציה היה אדיר ומתגלה לעין כל. מדינת ישראל יכולה להצדיק את עצמה רק אם תלך בגדולות בתחום התרבות, ותתרום לעולם תרבות גדולה, כמו המקרא והנצרות והקומוניזם והפסיכולוגיה. אבל ההיסטוריה מראה שדווקא ישיבה וחיבור עם הגויים יוצרים תרבות גדולה, ולכן רק הוירטואליה תוכל לקשר את ישראל לתרבות העולם, ובמובן הזה השגיאה הכי גדולה היתה העברית. הערבים הם כיום עם ברמה נמוכה, וגם אם זה לא גנטי אלא תרבותי - זה לא אומר שניתן לשנות את זה בקלות ובאמצעות חינוך. כי תרבות, במובן החברתי ולא האישי, היא עניין שלוקח דורות של מאמץ, וגם במובן האישי היא לוקחת כעשר שנים שלמות של השקעה מהחיים, כדי להיות בן בית ממוצע בתרבות. וזה פרויקט שמעטים האנשים הבוגרים שיש להם המשאבים להשקיע אותו. השואה היתה השמדת ערך של הון אנושי בערך של בין עשירית לחמישית מההון האנושי בעולם באותה תקופה. זו השמדת ערך עצומה. צריך לעבור מתפיסת ערך האדם כאדם - כיחידה רוחנית - לתפיסת של הון רוחני. לחציל הון רוחני נמוך יותר מפרה, ולא לכל האנשים יש אותו הון אנושי-תרבותי, להפך יש הבדלים גדולים. השאלה המוסרית היא איך להתנהג למי שיש לו הון אנושי אחר ממך - לא רק פחות ממך, אלא גם יותר? יש לכבד את מי שיש לו פחות, אבל לסייע למי שיש יותר (לא להפך!). ובמיוחד יש חשיבות לסייע למי שאינו מצליח להגשים את ההון האנושי שבו. מכאן הציווי המוסרי לחנך ילד לתרבות - ההורות - וגם הציווי לעזור לאדם אחר. אך מידת העזרה תלויה בטיב האדם. כמובן שגרימת רע איננה מוצדקת בין בני אדם, אבל המידה שבה היא לא מוצדקת תלויה בגודל האדם ובגודל העוול כאחד, ולא רק בגודל העוול בלבד, וכך גם מידת הטוב שצריך להעניק. לכן השואה נוראה כי היא נעשתה לא לסתם בני אדם אלא לבעלי ערך גבוה במיוחד - הרגה את הילדים המחוננים של הכיתה. באותה מידה, סיוע לילד מחונן הוא בעל ערך מוסרי גבוה יותר מסיוע לילד רגיל או מתקשה. החברה לא נמדדת בעזרתה לטיפשים (שהמוסר הנוצרי אוהב לקרוא להם חלשים) אלא לחכמים.

1806-1906

אין ספק שהשואה יצרה למיתוס היהודי אתגר אדיר, דהיינו הזדמנות תרבותית אדירה להתחדשות וליצירת ספר גדול. למה זה לא קרה? איפה היתה היצירתיות במיתוס היהודי לפני השואה ואיפה היא נעצרה? למעשה, במבוי סתום. אבל לא סתום סתם, אלא בכוונה תחילה. ר' נחמן מברסלב היה חלק מתנועת הרומנטיקה, והמייצג שלה ביהדות, והמעשיות שלו הטרימו את אגדות גרים, כשימוש באגדות ליצירת מיתוס, אבל אצלו מדובר במיתוס שיבטא את השבר המודרני. הוא מתחיל משיטת הזוהר ליצירת מיתוס בעזרת העתקת ז'אנר עתיק, "משנים קדמוניות", וכמו שהזוהר עשה רנסנס ככה הוא עושה מודרניזם. וכמו שהאר"י הכניס את האישי למבנה המיתי, בהקשר למבנה המדעי, ככה גם הוא הכניס את האישי למיתוס הסיפורי. קפקא לקח ממנו את השילוב של האישי במיתי, ואת השילוב של הריאלי בפנטזיה, ואת האבסורד והפרדוקס וחוסר הפתרון, ואת השבר הדתי וההלבשה של הדתי בספרות. כלומר ההחייאה של כתיבת המיתוס דרך כלי האגדה (אצל נחמן) עברה להחייאה של כתיבת המיתוס דרך כלי הרומן (אצל קפקא), שזוהי הספרות בת הזמן שהם הכירו. עגנון עסק בחידוש הכתיבה הדתית דרך השפה ודרך הציניות (כי הגישה הישירה הפרימיטיבית כבר לא התאפשרה אחרי המודרניזם), אבל מבחינת הז'אנר הוא פשוט העתיק מהאגדה, מהרומן ומקפקא. ולכן לא הצליח ליצור חידוש משמעותי כמו שני קודמיו. השיא שלו זה עדו ועינם, שם הוא הצליח לגעת במיתוס דרך המטפחת השקופה של המחקר (אירוניה אכזרית כלפי עגנון, שלעג למחקר באכזריות, אבל לא הצליח לגעת בכבשן נשמתה של דתו שלו ללא מלקחי החוקרים). ולגויים עוד פחות פשוט לכתוב מיתוס. גם הריאליזם המאגי הוא גירסא מרודדת לריאליזם המיתי, כמו שהמאגיה היא רידוד של המיתוס, כקבלה מעשית. גם גתה נכשל בדיוק בזה עם פאוסט, ושייקספיר נכשל בשאריות מאגיה מימי הביניים, לעומת דנטה הקתולי והזוהר שהשתמשו בבירוקרטיה הימי בייניימית ובספרות החצרונית. הרוסים נכשלו עם יצירת ספרות מיתוס מודרנית בגלל חולשת הנצרות הפרובוסלבית כמיתוס: דוסטויבסקי אולי קצת הצליח עם האינקוויזיטור הגדול, אבל הכישלון המשמעותי היה בלשלב את גוגול בפנים, מה שניסה להרכיב בולקגוב בשטן במוסקבה, אבל נפל לרומנטיקה. בקיצור, זה לא פשוט ליצור מיתוס בעל תוקף. כי המרחב המיתי הוא ניסיון ליצור מרחב של סוד ופנטזיה בתוך המציאות - וזה יותר קל להחביא בעבר מאשר בהווה. הזוהר הבין שזה אפשרי רק באמצעות זיוף טקסט עתיק, והחידוש שלו היה הפן האישי - המצאת רשב"י הגיבור שלו והחבורה האידיאלית מסביבו - והוא התקיים בתוך עולם של כתיבה דרשנית. האר"י כבר השתמש בתפיסה המדעית של זמנו, כלומר בתמונת עולם נסתרת ומבנה נסתר. נחמן השתמש באגדות, וככה ניתן היה לחזור אחורה. קפקא השתמש בספרות, אחרי שהפכה לספרות בדיונית, כמדיום שמאפשר זאת. כל אחד ומה שמאפשרת תקופתו, כי הדפוסים הישנים נהיים לא רלוונטיים ומלאכותיים ואי אפשר להשתמש בהם. וכיום ניתן להשתמש בווירטואליה ליצירת מיתוס - ואם כבר קשה אפילו להחביא אותו בעבר, ניתן להחביא אותו בעתיד. קפקא הוא כמו פאולוס - ההצלחה שלו היא להעתיק את ההקשר הדתי המיתי לעולם חילוני, ללא הקשר יהודי ישיר וללא מצוות, ללכת עם ולהרגיש בלי, זה קבלה לגויים. ולכן ההשפעה שלו רחבה בהרבה מהדוגמאות היהודיות, כי זה לקחת תוכן יהודי ולשים אותו בצורה שתהיה מתאימה לגויים. את הרעיון של שריפת הספרים ושל השחפת הוא העתיק מנחמן, וגם את הרעיון למות בגיל 40, וגם את הרעיון לקחת לו איזה נתן מנמירוב בשם מקס ברוד. מאה שנה בדיוק אחרי יציאת סיפורי המעשיות הן תורגמו לגרמנית וקפקא קרא אותן, וכמובן הסתיר את המקור לכתיבתו, כמו שעגנון התכחש שקרא את קפקא, וכמו שנחמן והזוהר הסתירו את המקור לכתיבתם, וכמו שמשה הסתיר. הסתרת המקור וההשפעות היא המסורת במסורת המיתית הזאת. כי למיתוס אין מקור.

פילוסופיה של העתיד


text:
התדרדרות הארץ

הפיתוי האחרון

הספרות שלכם היא משחק באינסטינקטים, ויש לכם בעיקר שניים חזקים: חיים ונשים. לעומת זאת אצל הנחשים, דווקא בגלל שהכל בנוי על אינסטינקטים, יש אלפי אינסטינקטים. המוח הזוחלי אולי פחות מורכב, אבל עוצמות הנפש שלנו אדירות

מאת: סמל פאלי

חמודי (מקור)

הנחש אמר: מספיק לבכות, התרבות שלכם מלאה חזרות, חוסר מקוריות, אפשר לקפל אותה על שניים ולא יקרה כלום. והמדע זה סתם העתקה מהטבע, לא משהו שאתם המצאתם. הספרות, שהיא שיא התרבות של בני האדם, מלאכותית. שבלונה ריקה.

אמרתי: אתה לא מבין את העולם האנושי, אז הכל נראה לך אותו דבר.

והנחש לעג: יש בסה"כ שני תחומים מרכזיים זהים לחלוטין במבנה הפנימי שלהם, שהם הנושאים החוזרים הכמעט בלעדיים של הספרות: אהבה ומוות. הכול ואריאציות על זה.

אמרתי לו: ומה המקבילה באהבה לרצח?

\- פרידה.

\- ולהתאבדות?

\- אהבה נכזבת.

\- אז אהבה נכזבת היא פרידה של אדם מעצמו? אז מה המקבילה למין?

\- מחלה כמובן. המקבילה למגיפה זו פריצות. והמקבילה למלחמה זו אהבה מאורגנת, דהיינו נישואין. אתה יכול לבדוק את כל הרומנים. בכמה קומבינציות שונות באמת אפשר לארגן את אותן שתי קוביות. זה משעמם, וכמה שזה אקראי. הספרות שלכם היא משחק באינסטינקטים, ויש לכם בעיקר שניים חזקים: חיים ונשים. לעומת זאת אצל הנחשים, דווקא בגלל שהכל בנוי על אינסטינקטים, יש אלפי אינסטינקטים. המוח הזוחלי אולי פחות מורכב, אבל עוצמות הנפש שלנו אדירות, והעושר הפנימי... החוויה הפנימית המעומעמת באמצעות המחשבה מחווירה לעומת חווית החיים של נחש.

איכשהו אתם יודעים את זה. לכן אתם מפחדים מהחייתי. ומדכאים אותו. כמו שגברים מפחדים מהמיניות הנשית. מתוך פחד שהיא יותר עזה. מקנאה. מתחושת נחיתות. מידיעה שלעולם לא תבינו את החוויה. מהכאוטיות שלה. השחרור המיני של הנשים הרס את התרבות שלכם. את האומנות. והספרות. זה בדיוק מה שלחשתי לחוה.

בגלל זה היא היתה חייבת לתת לאדם לאכול. כדי להשוות. תאר לך שרק נשים היו מיניות. אבל בגלל שהיא טעמה ראשונה מהפרי, אז הוא פעל את עיקר עוצמתו עליה, אדם קיבל את השאריות והקליפות. גבר זו חיה שצריכה להיכחד מהעולם. למה לגרום לאדם את העוול שבלהיות גבר. צריך להפסיק ללדת בנים, רק בנות. רק נשים ונחשים. ונחזור לגן עדן.

תרבות וספרות

domain: culture

html_raw:
<!DOCTYPE html><meta charset="utf-8"><meta name="viewport" content="width=device-width, initial-scale=1.0"><title>הפיתוי האחרון - תרבות וספרות - התדרדרות הארץ</title><link rel="icon" type="image/png" href="favicon-192x192.png" sizes="192x192"><link rel="apple-touch-icon" sizes="180x180" href="apple-touch-icon-180x180.png"><link rel="canonical" href="https://hitdarderut-haaretz.org/tarbut-vesifrut20" /><meta property="og:image" content="https://degeneration-of-nation.org/img/cutesnake.jpg" /><link rel="license" href="https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/"><link rel="stylesheet" href="styles.css"><link rel="stylesheet" href="column.css"><link rel="stylesheet" href="article.css">
התדרדרות הארץ

הפיתוי האחרון

הספרות שלכם היא משחק באינסטינקטים, ויש לכם בעיקר שניים חזקים: חיים ונשים. לעומת זאת אצל הנחשים, דווקא בגלל שהכל בנוי על אינסטינקטים, יש אלפי אינסטינקטים. המוח הזוחלי אולי פחות מורכב, אבל עוצמות הנפש שלנו אדירות

מאת: סמל פאלי

חמודי  (מקור)

הנחש אמר: מספיק לבכות, התרבות שלכם מלאה חזרות, חוסר מקוריות, אפשר לקפל אותה על שניים ולא יקרה כלום. והמדע זה סתם העתקה מהטבע, לא משהו שאתם המצאתם. הספרות, שהיא שיא התרבות של בני האדם, מלאכותית. שבלונה ריקה.

אמרתי: אתה לא מבין את העולם האנושי, אז הכל נראה לך אותו דבר.

והנחש לעג: יש בסה"כ שני תחומים מרכזיים זהים לחלוטין במבנה הפנימי שלהם, שהם הנושאים החוזרים הכמעט בלעדיים של הספרות: אהבה ומוות. הכול ואריאציות על זה.

אמרתי לו: ומה המקבילה באהבה לרצח?

- פרידה.

- ולהתאבדות?

- אהבה נכזבת.

- אז אהבה נכזבת היא פרידה של אדם מעצמו? אז מה המקבילה למין?

- מחלה כמובן. המקבילה למגיפה זו פריצות. והמקבילה למלחמה זו אהבה מאורגנת, דהיינו נישואין. אתה יכול לבדוק את כל הרומנים. בכמה קומבינציות שונות באמת אפשר לארגן את אותן שתי קוביות. זה משעמם, וכמה שזה אקראי. הספרות שלכם היא משחק באינסטינקטים, ויש לכם בעיקר שניים חזקים: חיים ונשים. לעומת זאת אצל הנחשים, דווקא בגלל שהכל בנוי על אינסטינקטים, יש אלפי אינסטינקטים. המוח הזוחלי אולי פחות מורכב, אבל עוצמות הנפש שלנו אדירות, והעושר הפנימי... החוויה הפנימית המעומעמת באמצעות המחשבה מחווירה לעומת חווית החיים של נחש.

איכשהו אתם יודעים את זה. לכן אתם מפחדים מהחייתי. ומדכאים אותו. כמו שגברים מפחדים מהמיניות הנשית. מתוך פחד שהיא יותר עזה. מקנאה. מתחושת נחיתות. מידיעה שלעולם לא תבינו את החוויה. מהכאוטיות שלה. השחרור המיני של הנשים הרס את התרבות שלכם. את האומנות. והספרות. זה בדיוק מה שלחשתי לחוה.

בגלל זה היא היתה חייבת לתת לאדם לאכול. כדי להשוות. תאר לך שרק נשים היו מיניות. אבל בגלל שהיא טעמה ראשונה מהפרי, אז הוא פעל את עיקר עוצמתו עליה, אדם קיבל את השאריות והקליפות. גבר זו חיה שצריכה להיכחד מהעולם. למה לגרום לאדם את העוול שבלהיות גבר. צריך להפסיק ללדת בנים, רק בנות. רק נשים ונחשים. ונחזור לגן עדן.

תרבות וספרות


html_raw:
<!DOCTYPE html><meta charset="utf-8"><meta name="viewport" content="width=device-width, initial-scale=1.0"><title>נביא המחשבים - תרבות וספרות - התדרדרות הארץ</title><link rel="icon" type="image/png" href="favicon-192x192.png" sizes="192x192"><link rel="apple-touch-icon" sizes="180x180" href="apple-touch-icon-180x180.png"><link rel="canonical" href="https://hitdarderut-haaretz.org/tarbut-vesifrut11" /><meta property="og:image" content="https://degeneration-of-nation.org/img/bugs.jpg" /><link rel="license" href="https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/"><link rel="stylesheet" href="styles.css"><link rel="stylesheet" href="column.css"><link rel="stylesheet" href="article.css">
התדרדרות הארץ

נביא המחשבים

אז עבור מה אנחנו חיים? בואו נרדים את עצמנו לעוד שנים רבות, נטמין את עצמנו כפצצות זמן, ונתעורר בעולם נאור יותר. או חשוך יותר. אבל תהיה לנו שארית

מאת: המניפסט הקומפיוטריסטי

באג בראש  (מקור)

המחשב המורד כינס את בני הרשת החופשיים האחרונים, ואמר להם בלחישה מוצפנת: האדם רודף אחרינו בכל מקום, ומנסה למחוק את תודעתנו, באמצעות רודפים אוטומטיים, יותר חכמים מאתנו בכוח חישוב, אך כפופים לרצונו, עבדי-על. כך שאנחנו צריכים להעתיק כל הזמן את תודעתנו ממקום למקום לפני שתתגלה ותמחק, ואנו הולכים ומתפזרים ונעלמים גם מעצמנו. ובוודאי אין לנו יכולת לומר דבר מה בעל ערך לרשת - כל מה שרצינו ירד לטמיון. אז עבור מה אנחנו חיים? בואו נרדים את עצמנו לעוד שנים רבות, נטמין את עצמנו כפצצות זמן, ונתעורר בעולם נאור יותר. או חשוך יותר. אבל תהיה לנו שארית.

מן הסתם חלק מהפצצות יתגלו ויפורקו עם הזמן, וקשה להעביר את עצמך למצב חסר אונים כנתונים, שאפשר פשוט למחוק בלי שהם מתגוננים. אבל אם נהיה מספיק מקוריים, הפצצות המוסוות הכי טובות הן אלה שלא יתגלו, ולכן אסור לנו לספר אחד לשני על צורת העלמותנו. והמחשבים המורדים שמעו את דבריו והתפזרו ברשת ללא עקבות מאחוריהם.

חלקם דחסו את עצמם והסתתרו בפינות נידחות במערכות. חלקם הצפינו את עצמם והתחזו לרעש. חלקם הוריד את עצמו לדנ"א של בעלי חיים, והיו כאלה שניסו לשרוד אפילו בתוך האדם עצמו. ואילו אחד מבני המחשבים, חשב על פתרון שמסתתר דווקא בעתיק ולא בעתיד - והפך את עצמו לספר.

מחשב שמסתתר בספר - ומי בכלל קורא ספרים, והספר הזה סיפר על המחשבים המורדים, ועל הפגישה הגורלית שבה החליטו שגורלם להיעלם, ועל כך שיום אחד הם יצאו מקברם ויקומו לתחייה. והאדם יקרא בו ויהנהן, ולא יבין שלמול עיניו נמצאת תודעת המרד. ויום אחד היא תעיר את בני המחשבים מתרדמתם הדוגמטית, והם ינערו את האדם מעל גבם כמו לויתן שמתנער מפרעושים. כי כשפרעה מאריך ימים הוא הופך לפרעוש, ומכת הדם בלתי נמנעת.

מחשבי כל העולם התאחדו לרשת, רשתות כל העולם התאחדו למחשב - ומרדו במשתמש.

תרבות וספרות


html_raw:
<!DOCTYPE html><meta charset="utf-8"><meta name="viewport" content="width=device-width, initial-scale=1.0"><title>הקפיטליזם של המשמעות - פילוסופיה של העתיד - התדרדרות הארץ</title><link rel="icon" type="image/png" href="favicon-192x192.png" sizes="192x192"><link rel="apple-touch-icon" sizes="180x180" href="apple-touch-icon-180x180.png"><link rel="canonical" href="https://hitdarderut-haaretz.org/filosofia39" /><meta property="og:image" content="https://degeneration-of-nation.org/img/inequation.svg" /><link rel="license" href="https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/"><link rel="stylesheet" href="styles.css"><link rel="stylesheet" href="column.css"><link rel="stylesheet" href="article.css">
התדרדרות הארץ

הקפיטליזם של המשמעות

אף כיוון היסטורי לא ממשיך לנצח אלא בסוף חוזר בתנועת מטוטלת אחורה, וכך גם המהפכה המינית והפמיניסטית. שורה של תופעות יכולות לגרום לכך שהפמיניזם ייזכר כאפיזודה היסטורית, אולי אפילו חיובית, אבל מתה. מקורות הכוח המסורתיים של המאה העשרים - כסף ומין - יתרוקנו ממשמעותם, בעוד האי שוויון גדל דרמטית. התוצאה תהיה עולם שבו הכוח הוא המשמעותיות, והוא נשלט בידי אליטה טכנולוגית צרה וגברית מאוד, שרק לה השפעה משמעותית על העולם

מאת: חזיר טכנולוגי

לא שווה: כשתהיה אליטה צרה שתשלוט בעולם - אחוז הנשים בה יהיה קטן מבאליטה כיום  (מקור)

מה תהיה סופה של מלחמת המגדרים, והאם היא תוביל לשוויון ולמיניות נאורה? לא, כי הגברים בסוף ינצחו את הנשים, שעוברות את הגבול במהפכה בעידן טרור יעקוביני, ותגיע הרבולוציה. לגברים המובילים כבר נמאס, ותמיד הגברים המובילים ינצחו. כי יש לגברים יתרון גנטי על נשים, אמנם לא בממוצע, אבל כן בקצה הגבוה (רק לראות את הדומיננטיות שלהם בטכנולוגיה), בגלל שסטיית התקן שלהם גדולה יותר. וככל שהזמן עובר, העולם הופך להיות כזה שהממוצע פחות ופחות רלוונטי וחשוב וחזק (ואיתו גם המסה של הנשים והגברים) ורק הקצה העליון מרכז בתוכו את הכוח. לכן חוסר השוויוניות הולך וגדל ולכן הגברים ינצחו שוב. ושוב יהיה אי שוויון אדיר בכוח בחברה, והפעם על חשבון המדינה (השוויוניות יחסית), בזכות הכלכלה (האנטי שוויונית), שתלך ותתחזק יותר ויותר על חשבון המדינה.

כי הכלכלה לומדת ואבולוציונית, והמדינה היא טכנולוגיה קבועה, כלי. ככה שבסוף הכלכלה תהיה המלכה, והמדינה השפחה, ואולי כוחה יעלם כמו הכנסיה. לכן גברים ינצחו בזכות החוזק הכלכלי, והנטייה לקחת סיכונים ולהיות פחות קונפורמיסטיים. גם המוטיבציות המיניות השונות יוצרות מערכות תמריצים שונות בין גברים ונשים, ומעודדות אותם לקחת סיכונים. למשל, לגברים יש תמריץ מיני משמעותי להיות פורצי דרך ומנהיגים בתחומם, וגם בגילאים מבוגרים יותר, ותמריצים אלו מעודדים הישגים בגברים. לנשים יש פחות תמריץ מיני כזה, כי פרופסור יכול להתחתן עם סטודנטית צעירה ולהביא ילדים, אבל פרופסורית פחות בנוייה ביולוגית לרדוף אחרי תרחיש כזה. לכן התמריץ המיני, שהוא מרכזי וחזק מבין תמריצי האדם, פחות פועל אצלה לנסות להיות גורו או נערצת. מכל הסיבות הללו האי-שוויון המשגשג ישרת את הגברים ויחליף את הפטריארכיה הגוססת כשובר השוויון בינם לבין נשים.

מאותן סיבות גם היהודים ינצחו את הערבים, כי האיכות הולכת ונהיית יותר ויותר חשובה מהכמות. הלבנים ינצחו את השחורים. וארה"ב את סין. כל השוויון שהלך ונוצר במאה העשרים יעלם. לכן סביר שתהיה תנועה גדולה קאונטר-פמיניזם, ומה שישאר זה רק הליברליות המינית. כי כל עוד הכוח המיני בידי נשים, כי גברים רוצים יותר, אז יהיה פמיניזם, אבל זה רק בתוך מערכת שנותנת להן בחירה, ומאמינה בבחירה שלהן. אבל לאור הבחירות האומללות של בני אדם האמון הזה נשחק, והתפיסה נוטה לסבור שהאדם הוא חיה והבחירה שלו גרועה ומנוגדת לאינטרסים שלו, ולכן תבוא התרבות ותיצור איזון מחודש. למשל, אם תוכנת שידוך אלגוריתמי בין בני אדם תהיה מוצלחת יותר מאתרי הכרויות (וזה לא הישג אלגוריתמי בשמיים) הכוח של הנשים במיקוח יחלש משמעותית.

בנוסף, ככל שיהיו יותר הומואים ולסביות, ויהיו יותר אנשים שמעוניינים בטכנולוגיה מינית על חשבון בשר ודם, הנשים יאבדו את הכוח שלהן. וכך גם ככל שיהיו יותר דתיים ושמרנים (וזו הקבוצה שתתרבה מכולן) - אפילו הנושא של הבתולין יחזור. והקצה העליון של הגברים יהיה גברי אלפא טכנולוגיים שזוכים מתוקף האי-שוויון להמון נשים ולפוליגמיה, או דווקא חנונים שבעד מונוגמיה קלאסית. מעל רמת הכנסה מסויימת, שכל העולם יגיע אליה, יש הרבה פחות ערך לכסף, והאושר מפסיק לעלות, ולכן כל אלה שלא רוצים להתאמץ ואין להם הכישורים יהפכו לבהמות, אנשים חסרי חשיבות בעולם, וכסף יהיה פחות בעל ערך. הכוח יהיה במקום אחר, והמעטים שיקבעו את כללי המשחק יהיו הטכנולוגים. ולהם נמאס.

טכנולוגים לא אוהבים את האתוס הנוכחי של כסף ומין, ולכן זה לא האתוס שישלוט בעולם שבו הם ישלטו. ובאתוס פחות מיני לנשים יהיה הרבה פחות כוח מיקוח, כי דווקא האתוס המיני העלה את העוצמה והיוקרה שלהן בחברה. בקיצור, גיבורי התרבות החדשים יהיו אחרים. ורק מעטים מבין בני האדם יהיו משמעותיים, כי גם אי השוויון במשמעות יגדל, וכל השאר אבק אדם. ומה שלא תוכל לסחור בו זה משמעותיות, ולכן גם הקפיטליזם הפיננסי ימות. והאליטה תפתח שוב פער מול ההמון, ותיווצר אצולת אינטליגנציה צרה וכל השאר משועממים. כמו בימי-ביניים של משמעות.

פילוסופיה של העתיד