Вперше село згадується (1781 року) як хутір таємного радника М.Будлянського, а заснували його у 1776 році сестра гетьмана Розумовського Агафія Григорівна та її син генерал і камергер царського двору Михайло Уласович Будлянський. До речі, зовсім недавно одну з вулиць у селі названо на їх честь - Будлянською. 

Назва села ніколи не змінювалася. Але саме походження назви Канівщина  невідоме. Правда, є одна версія. Кажуть, жив не дуже знатний чоловік, який мав кріпосних та землі, а прізвище його було Канівець. Звідси і назва села .

Раніше Канівщина була розділена на кутки: Чапаєвське, Сталінське, Ворошиловське, Галаганівщина. Назви походять від назв колгоспів, які  знаходились на їх території. Був також хутір Галаганівщина, який злився з селом і тепер він - складова частина Канівщини. На заході села раніше протікала річка Рудка. Але роки й люди, „допомогли” їй зникнути. Нині на тому місці болото, порізане канавами.

Кругом села розкидані поля, на яких збереглося кілька могил. Їх назви - Шинкаренкова, Тарасова, Гльончина - походять від імен та прізвищ хазяїнів-хліборобів, землі яких знаходились біля цих могил. За селом, в бік Кротів, є невелике кладовище. З розповідей старожилів відомо, що колись там був невеликий хутір (всього 6 хат), мешканці якого переселились у Канівщину 1939 року.

Старі люди повідали: на території одного кутка, який зветься «Ховщина», був цегельний завод. Пізніше тут утворився невеликий ставок, який поступово замулився і заріс. Але це місце й зараз називається «Цегельня».