In plaas daarvan om ouers die skuld vir outisme te gee, het Asperger dit as 'n lewenslange, poligenetiese gestremdheid beskryf wat deernisvolle vorms van ondersteuning en aanpassing oor 'n persoon se hele lewe vereis.
במקום להאשים הורים בגרימת אוטיזם, אספרגר הכניס את זה למסגרת כנכות רב-גנטית שנמשכת לאורך כל החיים המצריכה צורות תמיכה ומגורים רחמניות למשך כל חייו של אדם.